КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
            
справа №753/23016/19                                                                    головуючий у суді І інстанції: Колесник О.М.
провадження №22-ц/824/3926/2021                                              головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
16 лютого 2021 року                                                                                          м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді:                                              Сушко Л.П.,  
суддів:                                                           Іванової І.В., Сліпченка О.І.,
секретар судового засідання:                                  Спеней О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на ухвалу Дарницького районного судуміста Києва від 24 листопада 2020 рокуу справі за скаргою  ОСОБА_2  до старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шавель Олесі Володимирівни, стягувач ОСОБА_1 про визнання дії незаконною, скасування постанови про накладення арешту, зобов`язання виконати ухвали суду,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на постанову від 14.08.2019 року державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про накладення штрафу, мотивуючи свої вимоги тим, що в Деснянському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві відкрито ВП №27289722 на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24.01.2009 р. за виконавчим листом №2-2352 від 20.01.2011 р. про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.02.2009 р. і до досягнення дитиною повноліття.
З моменту відкриття виконавчого провадження, боржник щомісячно здійснює відрахування за платіжними реквізитами Деснянському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві в рахунок сплати аліментів на утримання дитини. Заборгованості по сплаті аліментів відсутня, що підтверджується судовими рішеннями. Однак, 14.08.2019 р. старшим державним виконавцем Шавель О.В. винесено постанову про накладення штрафу у зв`язку із наявною заборгованістю по сплаті аліментів, а тому скаржник просить визнати дії старшого державного виконавця Шавель О.В. неправомірними та скасувати винесену нею 14.08.2019 р. постанову. Крім того, скаржник просить зобов`язати старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шавель О.В. виконати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва №753/4167/18 від 19.04.2018 р. та скасувати постанову державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Скрипки Ю.О. про арешт майна боржника від 26.02.2018 р. у виконавчому провадженні №27289722;  зобов`язати виконати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва №753/5246/18 від 17.12.2018 р. - скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолодженою зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 13.03.2018 року у виконавчому провадженні №27289722, та виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про боржника у виконавчому провадженні №27289722 - ОСОБА_2 ; зобов`язати виконати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва №753/5247/18 від 17.12.2018 р. - скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 13.03.2018 року у виконавчому провадженні №27289722, та виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про боржника у виконавчому провадженні №27289722 - ОСОБА_2 ; зобов`язати виконати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва №753/4168/18 від 09.10.2019 р. - скасувати постанову про встановлення «тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 27.02.2018 року у виконавчому провадженні №27289722, та виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про боржника у виконавчому провадженні №27289722 - ОСОБА_2 ..
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 24 листопада 2020 задоволено частково скаргу  ОСОБА_2  до старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шавель Олесі Володимирівни, стягувач ОСОБА_1 про визнання дії незаконною, скасування постанови про накладення арешту, зобов`язання виконати ухвали суду. Визнано дії старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шавель Олесі Володимирівни щодо винесення постанови про накладення штрафу від 14.08.2019 року незаконними. Скасовано постанову про накладення штрафу від 14.08.2019 року, винесену старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шавель Олесею Володимирівною, у виконавчому провадженні ВП №27289722, в задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто зі старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шавель Олесі Володимирівни на користь держави 1681 грн. 60 коп. судового збору. Стягнути з  ОСОБА_2  на користь держави 4204 грн. судового збору.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині задоволених вимог скарги. Вказує, що боржник ухиляється від сплати аліментів і завжди шукає можливості, щоб зменшити розмір сплати аліментів. Зазначає, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які заяви стосовно незгоди скаржника із розміром заборгованості зі сплати аліментів. Звертає увагу суду на те, що боржником у скарзі не надано доказів того, що він дізнався про наявність оскаржуваної постанови 22 листопада 2019 року, а тому вважає, що боржником пропущено строк на її оскарження. Також, зазначає, що ОСОБА_2 намагається погасити певну частину заборгованості, а отже погоджується із нею.        
ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишите без змін.
Деснянський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив скасувати ухвалу суду першої інстанції.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. 
Задовольняючи частково скаргу в частині оскарження постанови про накладення штрафу від 14.08.2019 року, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що судовими рішеннями встановлена відсутність заборгованості по сплаті аліментів, тому дії державного виконавця щодо прийняття рішення про накладення штрафу на ОСОБА_2 слід визнати неправомірними, а оскаржувана постанова про накладення штрафу від 14.08.2019 року підлягає скасуванню.
Такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Ухвала суду оскаржується ОСОБА_1 тільки в частині задоволених вимог скарги.
Відмовляючи у задоволенні скарги в частині вимоги про виключення з Єдиного реєстру боржників відомостей про боржника у виконавчому провадженні, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що суд не може зобов`язувати державного виконавця, оскільки не має права зобов`язувати зазначену особу до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, що визначено п. 18 постанови Пленуму ВВСУ №6 від 07.02.2014 року.
Відмовляючи у задоволенні скарги в частині вимог щодо неправомірних дій суб`єкта оскарження, на думку скаржника, по невиконанню ухвал Дарницького районного суду м. Києва №753/4167/18 від 19.04.2018 року, №753/5246/18 від 17.12.2018 року, №753/5247/18 від 17.12.2018 року та №753/4168/18 від 09.10.2019 року, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що такі дії не входять до диспозиції ст. 447 ЦПК України, де особа має право на оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення. В даному випадку скаржник просить зобов`язати виконати ухвали інших судів, за якими не відкривалось провадження.
Судове рішенні в частині відмовлення у задоволенні вимог скарги сторонами не оскаржувалось.
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено, що постановою старшого державного виконавця Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Омельченко В.В. від 25.06.2011 р. відкрито виконавче провадження №27289722 з примусового виконання виконавчого листа №2-2352, виданого 20.01.2011 р. Дарницьким районним судом м. Києві, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.02.2009 р. і до досягнення дитиною повноліття.
14.08.2019р.  старшим державним виконавцем Шавель О.В. винесено постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 50% від загальної суми боргу 97799,75 грн., що складає 33 900 грн., у зв`язку з тим, що з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання у боржника утворилась заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки.
Ухвалами Дарницького районного суду м. Києва від 19.04.2018 року у справі №753/4167/18, від 17.12.2018 року у справі 753/5246/18, від 17.12.2018 року у справі №753/5247/18, від 09.10.2019 року у справі 753/4168/18 встановлена відсутність заборгованості по сплаті аліментів за 2016, 2017, 2018 роки за виконавчим листом №2-2352 від 20.01.2011 р., виданим Дарницьким районним судом м. Києві про стягнення з ОСОБА_2 на корись ОСОБА_5 аліментів на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.02.2009 р. і до досягнення дитиною повноліття.
Вирішуючи питання юрисдикційності спору суд першої інстанції не звернув уваги на наступні положення законодавства.
 Відповідно до ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
 Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом. 
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це  сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та Закону України «Про виконавче провадження», іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну  структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на момент звернення  ОСОБА_2  зі скаргою до суду першої інстанції, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому Законом.
Отже, ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.
Крім того, слід враховувати, що за вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 цього Кодексу, за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.
Отже, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Відповідно  до ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. 
Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.
Саме така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові.
Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №754/2223/15-ц, від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93 гс 18) та у справі № 127/9870/16- ц (провадження № 14-166 цс 18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425 цс 18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639 цс 18).
З урахуванням вищезазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, розглядаючи по суті скаргу ОСОБА_2 щодо оскарження дій та рішень державного виконавця пов`язаних із накладенням штрафу, не звернув уваги на те, що скарга з такими вимогами не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, у зв`язку з чим припустився порушення норм процесуального права, оскільки юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. 
Крім того, до юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.
Таким чином, скарга ОСОБА_2 в частині  вимог про визнання дій старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шавель Олесі Володимирівни щодо винесення постанови про накладення штрафу від 14.08.2019 року незаконними, скасування постанови про накладення штрафу від 14.08.2019 року, винесеної старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шавель Олесею Володимирівною, у виконавчому провадженні ВП №27289722, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися адміністративним судом. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду підлягає скасуванню в частині вимог про визнання дій старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шавель Олесі Володимирівни щодо винесення постанови про накладення штрафу від 14.08.2019 року незаконними, скасування постанови про накладення штрафу від 14.08.2019 року, винесеної старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шавель Олесею Володимирівною, у виконавчому провадженні ВП №27289722, стягнення зі старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шавель Олесі Володимирівни на користь держави 1681 грн. 60 коп. судового збору та стягнення з  ОСОБА_2  на користь держави 4204 грн. судового збору, із закриттям провадження у справі в цій частині.
Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
У разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 377 ЦПК України, суд,

 
 
                                                     ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року скасувати в частині вимог про визнання дій старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шавель Олесі Володимирівни щодо винесення постанови про накладення штрафу від 14.08.2019 року незаконними, скасування постанови про накладення штрафу від 14.08.2019 року, винесеної старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шавель Олесею Володимирівною, у виконавчому провадженні ВП №27289722, стягнення зі старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шавель Олесі Володимирівни на користь держави 1681 грн. 60 коп. судового збору та стягнення з  ОСОБА_2  на користь держави 4204 грн. судового збору та в цій частині провадження у справі - закрити.
Роз`яснити скаржнику про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним даної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено «16» лютого 2021 року.
 
Головуючий суддя	Л.П. Сушко        	
Судді	І.В. Іванова        	
   	О.І. Сліпченко