П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2021 року
м. Рівне

Справа № 565/1073/20
Провадження № 22-ц/4815/169/21

Головуючий у суді першої інстанції:
суддя Бренчук Г.В.
Час, дата і місце ухвалення рішення
Кузнецовським міським судом: 14 год. 18 хв. 04.11.2020
в м. Вараш Рівненської області 
Повний текст складено: 04 листопада 2020 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: суддя Хилевич С.В.
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи: 
заявник: ОСОБА_1 ;
заінтересована особа: ОСОБА_2 ;
Орган опіки і піклування: виконавчий комітет Вараської міської ради Рівненської області;

представники учасників справи: 
заявника - адвокат Завгородня Мар`яна Олегівна;

за участі: учасників справи, 
розглянувши у закритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 04 листопада 2020 року в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про усиновлення, 
в с т а н о в и в :
       У серпні 2020 року в суд звернувся ОСОБА_1 із заявою про усиновлення, де просив оголосити себе усиновлювачем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внести зміни до актового запису № 272 від 05 січня 2013 року, складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області про народження ОСОБА_3 , вказавши батьком дитини ОСОБА_1 , змінити усиновленій дитині по батькові з " ОСОБА_6 " на " ІНФОРМАЦІЯ_3 ".
       Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 04 листопада 2020 року у задоволенні заяви відмовлено. 
       Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що заявник був засуджений за злочини, передбачені ст. 304 КК України ("Втягнення неповнолітніх у протиправну діяльність, у пияцтво, у заняття жебрацтвом, азартними іграми") та ст. 315 КК України ("Схиляння певної особи до вживання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів"), тобто за кримінальні правопорушення проти громадського порядку та моральності і у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а тому не може бути усиновлювачем, оскільки до нього застосовуються обмеження, передбачені п.10 ч.1 ст. 212 СК України. 
       У поданій апеляційній скарзі позивач покликався на незаконність і необґрунтованість рішення суду, які полягали у неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, та неправильному застосуванні норм матеріального права. 
       На її обґрунтування зазначалось, що суд попередньої інстанції дійшов суперечливих одне одному тверджень, вказавши про відсутність судимості в заявника і одночасно встановивши, що до нього застосовуються обмеження, передбачені п.10 ч.1 ст. 212 СК України. Крім того, суд не дослідив об`єктивно та в сукупності факти, про які йшлося в судовому засіданні, а саме, що заявник пройшов процес ресоціалізації після відбування покарання, він виправився, не має асоціальної поведінки, позитивно характеризується та живе разом із ОСОБА_2 та її сином ОСОБА_3 в щасливій, міцній сім`ї. 
Тому просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове - про задоволення його заяви.        
Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на апеляційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.
       Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі та з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
       Як встановлено судом, і ці обставини учасниками справи не заперечуються та визнаються, що ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що також підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 19 жовтня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області.        
Спільних дітей подружжя не має.
Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого 03 січня 2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області, ОСОБА_2 має малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням виконавчого комітету Кузнецовської міської ради від 13 грудня 2012 року № 237 "Про вирішення спору щодо зміни прізвища малолітній дитині ОСОБА_6 " малолітній дитині ОСОБА_6 змінено прізвище з " ОСОБА_6 " на " ІНФОРМАЦІЯ_3 ".
20 січня 2014 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси позбавлено ОСОБА_9 батьківських прав щодо його дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Крім того, судом встановлено, що мати дитини надала згоду на усиновлення, усиновлювач фізично здоровий, на обліку у психоневрологічному і наркологічному диспансері не перебуває, є фізичною особою - підприємцем, який займається ремонтом побутових приладів, домашнього та садового обладнання.
       08 жовтня 2020 року рішенням виконавчого комітету Вараської міської ради № 252 як Органом опіки і піклування затверджено висновок щодо доцільності усиновлення та його відповідність інтересам дитини. Матеріально-фінансове забезпечення, моральний стан та здоров`я кандидата в усиновлювачі громадянина дозволяють усиновити дитину.
Основною метою усиновлення дитини ОСОБА_3 є створення повноцінної сім`ї.
       Так, правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, Сімейного кодексу України, Закону України "Про охорону дитинства", Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованою постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), Порядком провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2008 року №905.
За змістом ст. 51 Конституції України, ст. 27 Конвенції про права дитини, ст.ст. 150, 180 СК України, ст.ст. 8, 11, 12 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.
       Відповідно до ст. 3 СК України сім`я створюється в тому числі на підставі усиновлення.
       Норми ст.ст. 207, 232 СК України вказують, що усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого ст. 282 СК України (усиновлення дитини, яка є громадянином України, але проживає за її межами). Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.
       За правилами, визначеними ст.ст. 6, 208 СК України, ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства", усиновленою може бути дитина, тобто особа до досягнення нею повноліття (18 років).
       Положеннями ст. 211 СК України встановлено, що усиновлювачем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини. Усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років. Усиновлювачами можуть бути подружжя. Усиновлювачами не можуть бути особи однієї статі. Особи, які не перебувають у шлюбі між собою, не можуть усиновити одну і ту ж дитину. Якщо такі особи проживають однією сім`єю, суд може постановити рішення про усиновлення ними дитини. Кількість дітей, яку може усиновити один усиновлювач, не обмежується.
       Між тим, відповідно до ст. 212 СК України не можуть бути усиновлювачами особи, які: 1) обмежені у дієздатності; 2) визнані недієздатними; 3) позбавлені батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 4) були усиновлювачами (опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями) іншої дитини, але усиновлення було скасовано або визнано недійсним (було припинено опіку, піклування чи діяльність прийомної сім`ї або дитячого будинку сімейного типу) з їхньої вини; 5) перебувають на обліку або на лікуванні у психоневрологічному чи наркологічному диспансері; 6) зловживають спиртними напоями або наркотичними засобами; 7) не мають постійного місця проживання та постійного заробітку (доходу); 8) страждають на хвороби, перелік яких затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; 9) є іноземцями, які не перебувають у шлюбі, крім випадків, коли іноземець є родичем дитини; 10) були засуджені за кримінальні правопорушення проти життя і здоров`я, волі, честі та гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи, проти громадської безпеки, громадського порядку та моральності, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також за злочини, передбачені статтями 148, 150, 150-1, 164, 166, 167, 169, 181, 187, 324, 442 Кримінального кодексу України, або мають непогашену чи не зняту в установленому законом порядку судимість за вчинення інших кримінальних правопорушень; 11) за станом здоров`я потребують постійного стороннього догляду; 12) є особами без громадянства; 13) перебувають у шлюбі з особою, яка відповідно до пунктів 3-6, 8 і 10 цієї статті не може бути усиновлювачем. Крім зазначених осіб також не можуть бути усиновлювачами інші особи, інтереси яких суперечать інтересам дитини.
       Відповідно до довідки Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України № 20092635580510898177 за обліками МВС громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 17 квітня 2020 року є особою, яку 30 вересня 2003 року Кузнецовським міським судом Рівненської області засуджено за ч. 3 ст. 186 КК України на 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з випробувальним терміном 3 роки.
22 квітня 2005 року Сарненським районним судом Рівненської області засуджено за ч 2 ст. 185, ч. З ст. 185, ч.2 ст. 189, ч.2 ст. 190, ст. 304, ч.2 ст. 315, ч.1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнено 04 грудня 2009 року по відбуттю строку покарання.
       Повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про відмову в задоволенні заяви, оскільки заявник був засуджений за злочини, передбачені ст.ст. 304 КК України ("Втягнення неповнолітніх у протиправну діяльність, у пияцтво, у заняття жебрацтвом, азартними іграми") та ст. 315 КК України ("Схиляння певної особи до вживання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів"), тобто за кримінальні правопорушення проти громадського порядку та моральності та у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
       Отже, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого висновку суду попередньої інстанції колегія суддів не бере до уваги, адже вони зводяться до надання коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, який має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Разом з тим згідно зі ст. 260 СК України якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні. 
        Тому апеляційний суд зважає на необхідність реалізації такого права заявником задля утримання пасинка з урахуванням принципу якнайкращого забезпечення його інтересів, рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. 
Приходячи до переконання про відхилення апеляційної скарги, колегія суддів також бере до уваги положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (пункт 32 рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").
       Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
       Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
       Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 04 листопада 2020 року - без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
       Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 02.02.2021

Головуючий:                                                        С.В. Хилевич 

Судді:                                                                        Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків