Постанова
Іменем  України
 
25 січня 2021 року
м. Київ
 
справа № 755/490/19
 
провадження № 61-21071 св 19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В.,                    Луспеника Д. Д., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - акціонерне товариство «УкрСиббанк», 
треті особи: ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Журби С. О., Приходька К. П.,
ВСТАНОВИВ:
1.                 Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк»), треті особи:                     ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект»), про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними.
Позовна заява мотивована тим, що вона довідалась про те, що 30 липня              2008 року начебто між нею та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого                               є АТ «УкрСиббанк», було укладено договір про надання споживчого кредиту           № 11378594000, яким їй надано кредит у розмірі 90 000 доларів США,                       що еквівалентно 436 032 грн, зі сплатою 15 % річних, терміном до 30 липня 2018 року. У той самий день начебто між нею та банком було укладено договір іпотеки № 91289, за яким вона на забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту передала банку                       в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . 30 липня 2008 року на забезпечення виконання нею, як позичальником, зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту між ОСОБА_2 та банком було укладено договір поруки. 
13 лютого 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» на підставі договору факторингу № 2 відступило ТОВ «Кей-Колект» право вимоги за вищевказаними договорами.
Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 31 липня 2014 року                       у кримінальному провадженні № 1/760/35/14 ОСОБА_2 визнано винним                у вчинені злочинів, передбачених частиною другою статті 190 КК України та частиною четвертою статті 190 КК України і призначено йому покарання             у вигляді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією майна, яке належить йому на праві власності. Частково задоволено її цивільний позов та стягнуто з ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 663 170 грн.  
У неї було відсутнє волевиявлення на укладення вищевказаних договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки. ОСОБА_2 від її імені отримав кредитні кошти в АКІБ «УкрСиббанк», у приміщенні банку спірні правочини вона не підписувала, на заяві про видачу готівки не її підпис,                      що підтверджується висновком спеціаліста відокремленого підрозділу «Центр експертиз та оцінки» приватного підприємства «Консалтинг експерт груп «Діктум-фактум» (далі - ВП «Центр експертиз та оцінки» ПП «КЕГ «Діктум-фактум») від 11 грудня 2018 року № 29. 
Вважала, що вищевказані обставини свідчать про недійсність спірних договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки.  
06 червня 2016 року ТОВ «Кей-Колект» у рахунок погашення заборгованості              за договором про надання споживчого кредиту зареєструвало за собою право власності на предмет іпотеки на квартиру АДРЕСА_1 , представники товариства зламали замки у квартирі і виставили її разом з дочкою на вулицю.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 грудня               2017 року у справі 826/14395/16 її позов задоволено частково, скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06 червня 2016 року, яким було зареєстровано за ТОВ «Кей-Колект» право власності на належну їй квартиру. 
З урахуванням викладеного  ОСОБА_1 просила суд визнати недійсними договір про надання споживчого кредиту від 30 липня 2008 року                           № 11378594000 та договір іпотеки від 30 липня 2008 року № 91289.
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції 
Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 березня 2019 року у складі судді Виниченко Л. М. позов  ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним укладені між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 договір про надання споживчого кредиту  від 30 липня 2008 року № 11378594000 та договір іпотеки ?від 30 липня              2008 року № 91289, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачкою спірні договір про надання споживчого кредиту та договір іпотеки ?не підписувалися, що підтверджується висновком спеціаліста ВП «Центр експертиз та оцінки» ПП «КЕГ «Діктум-фактум» від 11 грудня 2018 року № 29 Михайлова В. О. , тобто у ОСОБА_1 було відсутнє волевиявлення на укладення спірних правочині, унаслідок чого на підставі положень статей 203, 215 ЦК України вони є недійсними. 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року                заяву АТ«УкрСиббанк» про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 березня 2019 року залишено без задоволення.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року апеляційну скаргу АТ «УкрСиббанк» задоволено, заочне рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що вирішуючи питання про призначення справи до розгляду, суд першої інстанції завідомо обмежив відповідача у процесуальних правах, призначаючи справу до розгляду у строк, значно менший, ніж строк на подачу відзиву на позовну заяву. Крім того, вирішуючи питання про ухвалення заочного рішення до закінчення наданого відповідачу строку для подачі відзиву на позовну заяву, суд першої інстанції порушив вимоги статті 280 ЦПК України, яка визначає вичерпний перелік умов, що мають існувати одночасно, для ухвалення заочного рішення. Зазначені порушення призвели до обмеження прав відповідача, передбачених положеннями статті 43 ЦПК України, наслідком чого стало ухвалення рішення за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення по справі,                     а також невідповідності висновків суду обставинам справи.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2010 року           у справі № 2-7690/2010, що набрало законної сили, задоволено позов                        ПАТ «УкрСиббанк», стягнуто на користь банку солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту              від 30 липня 2008 року № 11378594000 у розмірі 925 165,92 грн та судові витрати. Відповідач вказував про те, що при розгляді судом справи                                 № 2-7690/2010 ОСОБА_1 визнала позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. Крім того, останньою було добровільно частково виконано зобов`язання за цим договором у розмірі 2 797,17 доларів США. Позивачкою вказані обставини не спростовано. 
ОСОБА_1 при розгляді справи № 2-7690/2010 не оспорювала факт укладення договору про надання споживчого кредиту, зустрічний позов про визнання договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки ?недійсними            не подавала, певний час виконувала зобов`язання за договорами шляхом внесення коштів на погашення кредитної заборгованості. Таким чином, висновок спеціаліста ВП «Центр експертиз та оцінки» ПП «КЕГ «Діктум-фактум» від 11 грудня 2018 року № 29 Михайлова В. О. не є достатнім та допустимим доказом, оскільки спростовується іншими доказами. Крім того, відсутня інформація про внесення Михайлова В. О. до Державного реєстру атестованих судових експертів та інформації про підтвердження рівня освіти і кваліфікації спеціаліста. 
Встановлені апеляційним судом обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 подано до суду цей позов з метою уникнення відповідальності за грошовим зобов`язанням за договором про надання споживчого кредиту. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                      від 23 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі               і витребувано цивільну справу № 755/490/19 з Дніпровського районного суду м. Києва. 
У січні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 січня 2021 року справу передано судді-доповідачеві. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що висновок спеціаліста ВП «Центр експертиз та оцінки» ПП «КЕГ «Діктум-фактум» від 11 грудня 2018 року № 29                         є належним та допустимим доказом, а у спеціаліста Михайлова В. О. наявне свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, яким підтверджуються повноваження останнього, у тому числі на проведення почеркознавчої експертизи. Відповідачем належними доказами не підтверджено добровільне виконання позивачкою зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 2 797,17 доларів США, оскільки розрахунки банку ці обставини не підтверджують. Районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачкою спірні договір про надання споживчого кредиту та договір іпотеки ?не підписувалися, у неї було відсутнє волевиявлення на укладення спірних правочинів. 
Судом першої інстанції не обмежено процесуальні права відповідача, так як останній не скористався правом подати відзив, не з`явився у судове засідання без повідомлення про причини неявки. 
Доводи особи, яка подала відзив 
У січні 2020 року АТ «УкрСиббанк» подало відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувана постанова апеляційного суду є законною  і обґрунтованою, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують,  на його законність не впливають. Позивачкою добровільно та з власної волі було укладено з АТ «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту  від 30 липня 2008 року, що підтверджується рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2010 року у справі № 2-7690/2010. ОСОБА_1 було отримано кредитні кошти за вказаним кредитним договором, які вона передала ОСОБА_2 з метою отримання прибутку. Зазначеними обставинами спростовується висновок спеціаліста ВП «Центр експертиз та оцінки» ПП «КЕГ «Діктум-фактум» від 11 грудня 2018 року № 29.Таким чином, відсутні правові підстави для визнання оспорюваних договорів недійсними.
У січні 2020 року ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, в якій підтримала доводи касаційної скарги. 
2.                 Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України (тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 
Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга         статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази          за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом установлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва             від 12 листопада 2010 року у справі № 2-7690/2010, що набрало законної сили, позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено, стягнуто на користь банку солідарно                з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 30 липня 2008 року № 11378594000                                      у розмірі 925 165,92 грн та судові витрати. 
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Зазначене судове рішення у добровільному порядку ОСОБА_2                       та ОСОБА_1 не виконано і перебуває на примусовому виконанні.
Апеляційний суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, щоОСОБА_1 брала участь                          у розгляді справи № 2-7690/2010 не оспорювала факт укладення договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки, зустрічний позов про визнання недійсними договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки не пред`являла. Крім того, у справі № 2-7690/2010 встановлювався факт дійсності спірних договорів, оскільки без перевірки цих обставини неможливо було б стягнути кредитну заборгованость. 
Крім того, позивачка певний час виконувала зобов`язання за договором                     про надання споживчого кредиту шляхом внесення коштів у загальному розмірі 2 797,17 доларів США на погашення кредитної заборгованості,                    що підтверджується розрахунком банку, який є належним та допустимим доказом. Вказане спростовує доводи касаційної скарги у цій частині.
Судом також установлено, що вироком Солом`янського районного суду                м. Києва від 31 липня 2014 року у кримінальному провадженні № 1/760/35/14 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені злочинів, передбачених                  частиною другою статті 190 КК України та частиною четвертою статті 190 КК України і призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком                на 9 років з конфіскацією майна, яке належить йому на праві власності. Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_1 , стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 663 170 грн. Крім того, цим судовим рішення встановлено, що ОСОБА_1 отримала в АТ «УкрСиббанк» кредитні кошти на підставі оспорюваного нею кредитного договору,                        а ОСОБА_2 заволодів цими коштами у ОСОБА_1 . До цих обставин банк відношення немає. Вищевказаний вирок суду оцінено апеляційним судом                 у сукупності з іншими доказами. 
Верховний Суд звертає увагу на те, що отримання  ОСОБА_1 кредиту з метою передачі у подальшому кредитних грошових коштів  ОСОБА_2 з метою отримання користі від іншого правочину і подальші неправомірні дії останнього не можуть впливати на дійсність договору про надання споживчого кредиту (стаття 89 ЦПК України).
Апеляційний суд врахувавши фактичні обставини справи дійшов вірного висновку про те, що висновок спеціаліста ВП «Центр експертиз та оцінки»              ПП «КЕГ «Діктум-фактум» від 11 грудня 2018 року № 29 Михайлова В. О.                             не є достатнім та допустимим доказом, оскільки спростовується вищевказаними обставинами, у тому числі зазначеними судовими рішеннями та оціненими судом доказами у їх сукупності і взаємозв`язку, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині. 
Ураховуючи викладене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що правові підстави для визнання недійсними оспорюваних договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки відсутні, а такі вимоги ОСОБА_1 направлені на уникнення відповідальності за грошовим зобов`язанням за договором про надання споживчого кредиту. 
Посилання касаційної скарги на те, що у спеціаліста Михайлова В. О. наявне свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта не спростовують встановлених апеляційним судом обставин, у тому числі щодо висновку спеціаліста ВП «Центр експертиз та оцінки» ПП «КЕГ «Діктум-фактум»                  від 11 грудня 2018 року № 29. 
Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. 
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства. 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Б. І. Гулько
 
                                                                                                                        Г. В. Коломієць
 
Д. Д. Луспеник