ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" лютого 2021 р.           Справа№ 910/2033/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Хрипуна О.О.
суддів:            Агрикової  О.В. 
          Чорногуза М.Г. 

розглянувши апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України 
на рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2020
у справі № 910/2033/20 (суддя Сташків Р.Б.)
за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України
до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 
про стягнення 60 524,77 грн

                                                      ВСТАНОВИВ:

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 60 524,77 грн.  
Позовні вимоги обґрунтовано переходом в порядку ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів" права зворотної вимоги (регресу) до особи, винної в дорожньо-транспортній пригоді, що сталась 18.01.2019 за участю транспортного засобу "Nissan", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу "УАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , якого визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 20.02.2019 у справі № 752/2152/19.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.08.2020 позовні вимоги задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 59 670,17 грн відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), 854,60 грн відшкодування оплати вартості послуг експерта, а також 2 102,00 грн судового збору.
Місцевий господарський суд виходив з того, що водій автомобіля "УАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , станом на момент ДТП був військовослужбовцем у Військовій частині НОМЕР_1 , тому відповідач є особою, відповідальною за шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження автомобіля "Nissan", реєстраційний номер НОМЕР_2 , у ДТП, а до позивача, як до особи, що здійснила регламентну виплату, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.
Не погодившись з рішенням, Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2020 у справі № 910/2033/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
За твердженням скаржника, судом не врахована правова позиція Вищого господарського суду від 22.06.2016 у справі № 904/10863/15, за якою у порядку суброгації страховик не має права вимагати відшкодування вартості оплачених послуг аварійних комісарів, експерта у зв`язку з тим, що такі витрати страховика не є страховим відшкодуванням. Також скаржник посилається на положення ст. 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та норми Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".  
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2020 у справі №  910/2033/20 та призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Позивач не скористався правом надати відзив на апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 .
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, за наказом Моторного (транспортного) страхового бюро України від 02.04.2019 № 3215 "Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_2 " відповідно до ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", приймаючи до уваги довідку № 1 від 20.03.2019 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та документи надані по справі МТСБУ № 56128, за платіжним дорученням №  936741 від 02.04.2019 ОСОБА_2 було перераховано 59 670,17 грн з призначенням платежу "виплата по справі № 56128, згідно наказу № 3215 від 02.04.2019р., т.з. НОМЕР_2 ".
Згідно із наданою позивачем довідкою № 1 від 20.03.2019 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих по справі МТСБУ № 56128, 18.01.2019 о 20:40:00 на Столичному шоссе у м. Києві, сталася ДТП за участю транспортного засобу "Nissan", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , власник – ОСОБА_3 , поліс ОСЦПВВНТЗ/ЗК: АМ 4886606, виданий ТДВ "СК "Київ РЕ", термін дії з 01.09.2018 по 31.08.2019, та транспортного засобу "УАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , власник - військова частина НОМЕР_1 , не застрахований. Винуватцем названо ОСОБА_1 . Сума до сплати 59 670,17 грн. Отримана 04.02.2019. Витрати на проведення експертизи не включено.
Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 20.02.2019 №  752/2152/19 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та настанні ДТП 18.01.2019.
Вказана особа на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 , що не заперечується відповідачем. 
Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не надано будь-яких доказів в спростування обставин перебування ОСОБА_1 на службі у військовій частині та, відповідно, виконання ним на час настання ДТП обов`язків військовослужбовця, визначених Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. Доказів притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної або іншої відповідальності у зв`язку з використанням ним у власних цілях майна (транспортного засобу), що є власністю Міністерства оборони України та перебуває в оперативному управлінні Військової частини НОМЕР_1 , до матеріалів справи не надано.
За приписами ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа, відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.05.2018 у справі № 910/14685/17.
З матеріалів справи вбачається, що автомобіль "УАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_3 , належить Військовій частині НОМЕР_1 .
Органами, які здійснюють управління військовим майном згідно зі ст. 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами  ЗСУ, зокрема у разі їх розформування.
Відповідно до ст. 3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно закріплюється за військовими частинами ЗСУ на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна.
Згідно зі ст. 1 Закону України  "Про правовий режим майна у Збройних Силах України"  військове майно - це державне майно (зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси), закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями  Збройних Сил України.
Відповідно до ч. 2 ст. 14  Закону України "Про Збройні Сили України"  майно, закріплене за військовими частинами Збройних Сил України, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.
Згідно із ч. 1 ст. 137 ГК України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).
Відповідно до ст. 5 Закону України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України"  за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.
Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з частиною другою  статті 1187 ЦК України.
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 243/10982/15.
Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди був військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 , та перебував за кермом автомобіля "УАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить вказаній військовій частині, відтак, саме на відповідача у відповідності до положень ч. 2 ст. 1187 ЦК України покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої таким джерелом підвищеної небезпеки.
Наведеним вище спростовуються доводи відповідача стосовно необхідності покладення обов`язку з відшкодування збитків внаслідок спричиненої ДТП безпосередньо на особу, з вини якої заподіяно шкоду ( ОСОБА_1 ).
Колегія суддів зазначає про безпідставність посилання скаржника на положення Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі", які не регулюють спірні правовідносини у даній справі.
Як вже зазначалось, згідно централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України, на дату ДТП автомобіль марки "УАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_3 , не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до пп. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"  МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
21.01.2019 особа, яка на законних підставах керувала транспортним засобом "Nissan", реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був пошкоджений у ДТП, звернулася до позивача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування відповідно до статей 33, 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
11.02.2019 суб`єктом оціночної діяльності на замовлення позивача було складено звіт, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля "Nissan", реєстраційний номер НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (обраховано та дорівнює 0) склала 59 929,47 грн без ПДВ.
У зв`язку з настанням події, передбаченої пп. "а" п. 41.1 ст. 41  вищезазначеного Закону, позивач здійснив регламентну виплату на рахунок потерпілої особи в розмірі 59  670,17 грн за платіжним дорученням № 936741 від 02.04.2019.
Положеннями пп. 38.2.1 п. 38.2  ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"  регламентовано, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13  цього Закону.
Відтак, до МТСБУ - позивача у справі, як особи, що виплатила страхове відшкодування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.
Разом з тим, відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ).
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування підлягає задоволенню у розмірі 59 929,47 грн.
Відповідно до п. 40.3 ст. 40 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у ст. 41 цього Закону.
З матеріалів справи вбачається, що з метою визначення розміру збитків, Моторним (транспортним) страховим бюро України замовлено послуги суб`єкта оціночної діяльності – ТОВ "Незалежна експертна компанія". За платіжним дорученням № 936426 від 26.03.2019 МТСБУ оплатило ТОВ "Незалежна експертна компанія" послуги аварійного комісара (експерта) по справі № 56128 у сумі 854,60 грн.
Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"  передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин подій, за якими може бути проведена регламентна виплата, та розміру заподіяної внаслідок них шкоди, а також банківських витрат МТСБУ при здійсненні регламентних виплат (п. 41.4  ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Проте, вимоги щодо стягнення оплачених послуг аварійного комісара (експерта) у сумі 854,60 грн, які є складовою загальної суми, заявленої до стягнення, є безпідставними, оскільки при суброгації до страховика переходить лише частина вимоги страхувальника до заподіювача шкоди, яка дорівнює розміру страхового відшкодування. У порядку суброгації страховик не має права вимагати відшкодування вартості оплачених послуг аварійних комісарів, у зв`язку з тим, що такі витрати страховика не є страховим відшкодуванням. Ці витрати належать до звичайної господарської діяльності страховика і не підлягають стягненню з особи, відповідальної за спричинену шкоду.
Таким чином вимоги про стягнення з відповідача в порядку суброгації витрат на оплату послуг експерта в сумі 854,60 грн є безпідставними.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду є таким, що не відповідає нормам матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2020 у справі № 910/2033/20 підлягає частковому скасуванню.
Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, то судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281 – 284 Господарського процесуального кодексу України,  Північний апеляційний господарський суд,

                                             ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2020 у справі №  910/2033/20 задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2020 по справі №  910/2033/20 скасувати, в частині задоволення позову в сумі 854,60 грн відшкодування оплати вартості послуг експерта. В цій частині в позові відмовити.
В решті рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2020 у справі № 910/2033/20 залишити без змін. 
3. Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, бул. Русанівський б-р, 8 код ЄДРПОУ 21647131) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_4 ) 44,52 грн судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.                                    
4. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.
5. Матеріали справи № 910/2033/20 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286 – 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            О.О. Хрипун 

Судді                                                                                О.В. Агрикова

                                                                                М.Г. Чорногуз