Номер провадження: 33/813/294/21
Номер справи місцевого суду: 521/20448/20 
Головуючий у першій інстанції Морозова І. В. 
Доповідач Журавльов О. Г.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.02.2021 року                                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Журавльов О.Г., за участі секретаря судового засідання Янковської Ю.Л., представника Одеської митниці Держмитслужби Бурчо І.Й., представника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Єршова Р.В., розглянувши апеляційну скаргу представника Одеської митниці Держмитслужби – Білобородової Н.О. на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 21.01.2021 про закриття провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України,
встановив:

Зазначеною постановою суду першої інстанції було закрито провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України.
Товар, вилучений згідно протоколу про порушення митних правил №0691/50000/20 від 01.07.2020, повернуто ОСОБА_1 або уповноваженій особі в установленому законом порядку. 
Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що у діях декларанта відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, що є підставою для закриття провадження по справі, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись з прийнятим рішенням, представником Одеської митниці Держмитслужби Білобородовою Н.О. подана апеляційна скарга, в якій вона не погоджується з прийнятим рішенням судом першої інстанції з підстав того, що судом не прийнято до уваги, що ОСОБА_1 було порушено процедуру декларування та не було задекларовано за встановленою формою, передбаченою ст. 257 МК України точних відомостей про наявність та кількість товару, що підлягає обов`язковому декларуванню, що призвело до порушення митних правил, передбачених ст. 472 МК України та складення адміністративного протоколу про порушення митних правил №0691/50000/20.
Посилаючись на зазначені доводи представник митниці просить постанову суду скасувати, постановити нову, якою визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 100% вартості товарів – безпосередніх предметів правопорушення, що становить 239500 грн. з конфіскацією цих товарів.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник Одеської митниці Держмитслужби наполягав на вимогах апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Представник ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, як поданої безпідставно, оскільки рішення суду першої інстанції є законним та вмотивованим.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, думку представника Одеської митниці Держмитслужби, представника Єршова Р.В., апеляційний суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.
Мотиви суду апеляційної інстанції.

За ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення гарантоване ст. 7 КУпАП, за якою ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).
Відповідно до статей 1 та 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Визначення «законності» або «згідно із законом» досить широко наведено в практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права, у зв`язку із чим є обов`язковою до врахування судами при розгляді справ відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
Так, в рішенні «Салов проти України» (Salov v. Ukraine) від 27 квітня 2004 р. ЄСПЛ нагадав, що фраза «відповідно до закону» вимагає, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя в національному праві.
Крім того, у рішенні по справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine) від 29 червня 2006 р., заява №11901/02, в п. 60 ЄСПЛ зазначено, що «законність розуміють як фундаментальну юридичну категорію, що є критерієм правового життя суспільства і громадян; законність також розглядають як «принцип, метод та режим суворого, неухильного дотримання, виконання норм права всіма учасниками суспільних відносин». У правовій державі законність (правозаконність) є гарантією правомірності застосованого примусу».
Однак концепція «законності» стосується не лише статті 8, але й багатьох інших статей Конвенції. Наприклад, у справі «Кац та інші проти України» (Kats and Others v. Ukraine, заява №29971/04), рішення від 18 грудня 2008 року, ЄСПЛ зазначив, що слово «законний» та словосполучення «відповідно до процедури, встановленої законом», які містяться в пункті 1 статті 5, по суті, відсилають до національного законодавства і встановлюють обов`язок забезпечувати дотримання матеріально-правових та процесуальних норм такого законодавства.
Ще однією вартою уваги справою за статтею 8 Конвенції, в якій йдеться про принцип законності, є «Володимир Поліщук та Світлана Поліщук проти України» (Vladimir Polishchuk and Svetlana Polishchuk v. Ukraine, заява №12451/04), рішення від 30 вересня 2010 року, в п. 44 якого ЄСПЛ наголосив, що «словосполучення «згідно із законом» у пункті 2 статті 8 Конвенції, по суті, стосується національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм (див. рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine), заява №11901/02, п. 49).
Таким чином, особа може бути піддана заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що кореспондується із ст. 245 КУпАП, за якою завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Так, згідно матеріалів адміністративної справи, 07.12.2020 до Малиновського районного суду м. Одеси надійшов протокол про порушення митних правил №0691/50000/20 від 01.07.2020 відносно ОСОБА_1 за ознаками скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України.
Окрім того, відповідно до матеріалів справи, сформованих Одеською митницею Держмитслужби судом першої інстанції встановлено, що 11.06.2020 ОСОБА_1 , в якості декларанта, подано до відділу митного оформлення №1 митного поста «Чорноморський» Одеської митниці Держмитслужби ЕМД типу «ІМ40ДЕ» №UA500080/2020/010683 на товар «Вироби для рибної торгівлі», а також товаросупровідні і комерційні документи, а саме: інвойс №D605341 від 20.04.2020, пакувальний лист до інвойсу №D605341 від 20.04.2020, коносамент №910606600 від 29.04.2020, контракт №356428-04 від 20.04.2020, CMR №22 від 10.06.2020 та інші.
У ЕМД №UA500080/2020/010683, та вищевказаних документах продавцем (відправником) товарів значиться компанія «WALTZ SHOW LIMITED» (Китай), а покупцем (одержувачем) – ТОВ «МЕРКУРІЙ ЮГ ПЛЮС» (68000, Україна, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Шевченка, буд.7-А, офіс 27, код ЄДРПОУ 43460793).
В період з 13.06.2020 по 18.06.2020 проведено повний митний огляд (з розкриттям до 100 % вантажних місць), за результатами якого в контейнері SUDU5746630, виявлені товари, які не заявлено в ЕМД, а саме: - 11 місць - ручки для риболовної котушки, у кількості 7000 шт. (210,56 кг брутто / 182 кг нетто), 23 місця - кормушки пластикові у кількості 2750 шт. (155,035 кг брутто/ 143,75 кг нетто), 1 місце - плоскогубці рибальські, у кількості 200 шт. (14 кг брутто).
Відповідно до графи №54 відповідальною особою за заявлення у митній декларації «ІМ40ДЕ» за № UA500020/2020/223478 відомостей про товар є директор ТОВ «МЕРКУРІЙ ЮГ ПЛЮС» (68000, Україна, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Шевченка, буд.7-А, офіс 27, код ЄДРПОУ 43460793) гр. ОСОБА_1 , який відповідно до вимог ст. 266 МК України несе відповідальність, передбачену Митним кодексом України, у повному обсязі.
Таким чином, на думку митного органу, ОСОБА_1 було порушено процедуру декларування товарів, передбачену ст. 257 МК України, та не було заявлено за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України, що призвело до порушення митних правил, передбаченого ст. 472 МК України.
З огляду на виявлені обставини, представником Одеської митниці Держмитслужби складено протокол про порушення митних правил №0691/50000/20 від 01.07.2020 відносно ОСОБА_1 за ознаками скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України.
При прийнятті рішення про закриття провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП суддя районного суду послався на те, що не надано жодних даних про зміну розміру митних платежів, а лише зазначено про кількісну невідповідність даним, заявленим у товаросупровідних документах. Також, митним органом не надано інформації стосовно того, чи призвела вказана різниця у кількості товару до звільнення від митних платежів або зменшення їх розміру. Отже, посилання митного органу ґрунтуються лише на припущеннях, без підтвердження належними доказами.
Крім цього, митницею документально не спростовано, що за обставинам декларування ОСОБА_1 товарів у ЕМД №UA500080/2020/010683 має місце передбачена статтями 268, 460 МК України помилка у заповненні митної декларації.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності докази, долучені до протоколу про порушення митних правил №0691/50000/20 від 01.07.2020 відносно ОСОБА_1 , апеляційний суд приходить до висновку, що митним органом не доведено поза розумним сумнівом, наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, зокрема не доведений той факт, в його діях наявна об`єктивна та суб`єктивна сторона інкримінованого адміністративного правопорушення, а рішення суду про закриття провадження відносно ОСОБА_1 є вмотивованим та законним з огляду на наступне.
Так, згідно ст. 486 МК України, завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог Закону.
Відповідно до ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил, здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Згідно ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
В контексті норм 458 та 487 МК України, а також ст. 2, 9 11 КУпАП підставою для визнання особи винною в порушенні митних правил, як різновиду адміністративного правопорушення, є встановлення у вчиненому нею діянні всіх ознак складу такого правопорушення, в тому числі ознак суб`єктивної та об`єктивної сторони складу правопорушення.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані посадовою особою митного органу за ознаками складу правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України.
В свою чергу, диспозицією ст. 472 МК України передбачено, що відповідальність настає через недекларування товарів, що переміщуються через митний кордон України, тобто не заявлення за встановленою формою точних та достовірних даних про товар. Тобто, відповідальність може наступати лише у випадку, коли особі відомі усі необхідні реквізити товару, що підтверджуються відповідними документами, однак особа їх не декларує за встановленою формою.
Об`єктивною стороною даного правопорушення є дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України, тобто, розуміється активна поведінка (вчинок) особи, яка полягає в незаявленні за встановленою формою точних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби, що підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.
Суб`єктивна сторона передбачає наявність прямого умислу, тобто винний у скоєнні правопорушення чітко розуміє та усвідомлює обставини і характер незаконного переміщення товарів і предметів через митну територію України і прагне їх ввезти на територію України з порушенням встановленого порядку чи вивезти з України. 
Таким чином, обов`язковою кваліфікуючою ознакою складу даного адміністративного правопорушення є умисел на його вчинення.
Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала настання цих наслідків.
Склад правопорушення є єдиною та головною підставою для юридичної відповідальності.
Відповідно до ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії. Перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Згідно до вимог Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого Наказом Мінфіну України від 30.05.2012 року №651, заповнення граф митної декларації, зокрема найменування/опис товару здійснюється у відповідності до товаросупровідної документації. При заповненні графи 31 митної декларації в розрізі кожного найменування товару зазначаються відомості, необхідні для ідентифікації товарів, що є в наявності, зокрема щодо: найменування товару (згідно з рахунком або іншим документом, що визначає вартість товару); кількості (в одиницях виміру згідно з рахунком або іншим документом, що визначає вартість товару).
Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 266 Митного кодексу України перед подачею митної декларації декларант має право з дозволу митного органу здійснювати фізичний огляд товарів з метою перевірки їх відповідності опису (відомостям), зазначеному у товаросупровідних документах, брати проби та зразки товарів. Проте, вчинення вказаних дій не є обов`язком декларанта.
При заповненні митної декларації ЕМД №UA500080/2020/010683 відображено відомості із товаросупровідних та комерційних документів, наданих компанією відправником, відповідно до попередньо досягнутих домовленостей.
При цьому, до суду першої інстанції були надані контракт №356428-04 від 20.04.2020, укладений між ТОВ «Меркурій Юг Плюс» в особі директора ОСОБА_1 та фірмою «WALTZ SHOW LIMITED» в особі директора Mr. Yun Cheng (країна Китай), а також інвойс №D605341 від 20.04.2020.
Водночас, відповідно до наявного інвойсу заповнено ЕМД №UA500080/2020/010683 та відображені в ній відомості відповідно до товарів, зазначених фірмою відправником в інвойсі №D605341 від 20.04.2020, а також подано до відділу митного оформлення №1 митного поста «Чорноморський» Одеської митниці Держмитслужби ЕМД типу «ІМ40ДЕ» №UA500080/2020/010683 на товар «Вироби для рибної торгівлі», а також товаросупровідні і комерційні документи, а саме: інвойс № D605341 від 20.04.2020, пакувальний лист до інвойсу №D605341 від 20.04.2020, коносамент №910606600 від 29.04.2020, контракт №356428-04 від 20.04.2020, CMR № 22 від 10.06.2020 та інші.
Отже, ОСОБА_1 , як декларантом, були виконані вимоги Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого Наказом Мінфіну України від 30.05.2012 року №651, під час внесення відомостей до ЕМД щодо найменування та кількісних характеристик товарів.
Окрім того, представником ОСОБА_2 до суду першої інстанції були надані заперечення на протокол про порушення митних правил №0691/50000/21 від 01.07.2020, до яких долучено як запит ТОВ «Меркурій Юг Плюс» щодо обставин подій, на підставі яких було складено зазначений протокол, так і відповідь китайської фірми «WALTZ SHOW LIMITED», яка офіційно перекладена на українську мову (а.п. 66-71), відповідно до якої за контрактом №356428-04 від 20.04.2020 партія замовлених товарів є великою і складається з декільком поставок, при цьому працівники складу не узгодили точний асортимент та кількість зазначеної партії товару з основним офісом, фірми, у зв`язку з чим і виникла невідповідність між даними щодо їх кількості та найменування в наданих ними документах.
Тобто, зазначені обставини ще раз доводять відсутність в діях ОСОБА_1 ознак як об`єктивної так і суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, так як останнім прийнято особисто заходи щодо встановлення об`єктивних причин, з яких товар, що знаходився в контейнері SUDU5746630 не відповідає ваговим та кількісним показникам, відповідно до товаросупровідних документів, а дані до ЕМД внесені відповідно до наданих товаросупровідних документів.
Приймаючи до уваги те, що декларування ввезеного на митну територію України товару було здійснено у відповідності до вимог митного законодавства, зокрема ст. 257, 264 МК України, оскільки всі обов`язкові ознаки товару були вказані декларантом у митній декларації в повному обсязі та згідно із товаросупровідними документами, що не суперечить вимогам закону, апеляційний суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутня ознака об`єктивної сторони складу порушення митних правил, передбачених саме ст. 472 МК України.
Крім того, аналізуючи вищевикладені обставини декларування ОСОБА_1 ввезеного на митну територію України товару в контексті змісту вищезазначених норм МК України та КУпАП, можна дійти висновку про відсутність в його діях і суб`єктивної ознаки складу правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, оскільки обставини та характер вчинених ним дій з митного оформлення товару не дозволяють говорити про наявність у нього умислу на недекларування чи невірне/неповне декларування товару.
Оскільки апеляційна скарга не містить доводів щодо спростування висновків судді першої інстанції щодо відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження того, що в діях ОСОБА_1 дійсно містяться ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 Митного кодексу України, апеляційним розглядом вичерпані всі визначені законом можливості для з`ясування обставин справи та на суд не може бути покладена функція збирання доказів, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності.
При цьому, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».
Враховуючи все вище викладене у своїй сукупності з урахуванням положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, з урахуванням положень ст. 251 КУпАП, вважаю, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 472 МК України.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом. 
Згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
З урахуванням наведених обставин суд приходить до висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою.
Враховуючи встановлене, у всій своїй сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли, і закон, який їх регулює, з урахуванням встановлених в суді апеляційної інстанції обставин, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. Одночасно, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.
У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.
Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції, оскільки вона є законною, обґрунтованою та вмотивовано, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. 7, 280, 285, 294 КУпАП, ст. 197, 465, 471, 527, 528, 529 МК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу представника Одеської митниці Держмитслужби України – Білобородової Н.О. – залишити без задоволення.
Постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 21.01.2021, якою провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ст. 472 МК України закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу даного правопорушення – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Г. Журавльов