Справа № 459/2226/20                                Головуючий у 1 інстанції: Дем"яновська Ю.Д. 
Провадження № 22-ц/811/2783/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 69

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       23 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
                                     головуючого - судді Ніткевича А.В.,     
                                     суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,
                                     секретаря Юзефович Ю.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Червоноградського відділу державної виконавчої служби Західного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 25 серпня 2020 року в складі судді Дем`яновської Ю.Д. у справі за скаргою ОСОБА_1 , з участю стягувача ОСОБА_2 , заінтересованої особи державного виконавця Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Дегтярьової Р.О., на неправомірні діяння державного виконавця Червоноградського МВ ДВС Західного МУ МЮ (м. Львів) та скасування постанови про арешт майна боржника,-
встановила:
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною скаргою, у якій просила визнати дії державного виконавця Червоноградського МВ ДВС Західного МУ МЮ (м. Львів) Дегтярьової Р.О. неправомірними та такими, що порушує її права як боржника у виконавчому провадженні № 62577871 про стягнення з неї у користь ОСОБА_2 768,40 гривень сплаченого судового збору, скасувати постанову державного виконавця Червоноградського МВ ДВС Західного МУ МЮ (м. Львів) Дегтярьової Р.О. від 15.07.2020 року про арешт майна боржника.
На обґрунтування скарги посилалася на те, що на виконання рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 17.02.2020 року виданий виконавчий лист, котрий в подальшому ОСОБА_2 пред`явив до примусового виконання у Червоноградський МВ ДВС Західного МРУ МЮ (м. Львів). Постановою державного виконавця Червоноградського МВ ДВС Західного МРУ МЮ (м. Львів) Дегтярьової Р.О. від 15.07.2020 року відкрито виконавче провадження №62577871 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 768,40 гривень сплаченого судового збору та стягнуто з боржника виконавчий збір в сумі 76,84 гривень. Крім цього, постановою від 15.07.2020 року державний виконавець Червоноградського МВ ДВС Західного МРУ МЮ (м. Львів) Дегтярьова Р.О. наклав арешт на все нерухоме майно у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів в розмірі 1185 гривень, за те, що у встановлений термін вимогу виконавчого документа не виконано. Скаржниця звертала увагу, що 11.08.2020 року сплатила добровільно заборгованість в сумі 768,40 гривень, отримавши рекомендованим поштовим відправленням 08.08.2020 року постанову про відкриття виконавчого провадження та оскаржувану постанову про арешт майна.
Оскаржуваною ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 25 серпня 2020 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Червоноградського міського відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Дегтярьової Руслани Олегівни задоволено частково.
Визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Червоноградського міського відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Дегтярьової Руслани Олегівни від 15 липня 2020 року про арешт майна боржника у ВП № 62577871 в частині визначення суми звернення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів в розмірі 1185,24 гривні.
Ухвалу суду оскаржив Червоноградський відділ державної виконавчої служби Західного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), вважає оскаржуване судове рішення безпідставним.
В апеляційній скарзі звертає увагу на те, що суд першої інстанції скасував постанову державного виконавця в частині визначення суми звернення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів в розмірі 1185,24 грн.
При цьому, у своїй скарзі ОСОБА_1 не ставить від сумнів постанови державного виконавця про винесення витрат виконавчого провадження та про виконавчий збір, законність ухвалення яких розглядав суд першої інстанції, у чому вважає порушення вимог ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження». 
Просить врахувати, що 12.08.2020 на депозитний рахунок відділу надійшли кошти по АСВП 62577871 в сумі 768,40 грн, які не достатні для стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.
Просить скасувати ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 25 серпня 2020 року та стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2102,00 грн.
Учасники справи заявник ОСОБА_1 , заінтересовані особи Червоноградський відділ державної виконавчої служби Західного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), ОСОБА_2 , будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Постановляючи оскаржувану ухвалу та задовольняючи частково скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що на момент винесення державним виконавцем Червоноградського міського відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Дегтярьовою Р.О. постанови від 15.07.2020 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 62577871, державним виконавцем чітко було визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 69,00 гривень, які складались з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження, тому і арешт на майно боржника повинен був накладатись в межах суми 924,24 гривні (768,40 гривень сума стягнення за виконавчим листом + 69,00 гривень витрат виконавчого провадження за користування автоматизованою системою + 76,84 гривні виконавчого збору).
Відтак, суд прийшов висновку, що постанова державного виконавця Червоноградського міського відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Дегтярьової Р.О. у ВП № 62577871 про арешт майна боржника ОСОБА_1 , якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення, з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів в розмірі 1185,24 гривні, в цій частині є протиправною та підлягає скасуванню.
Зважаючи на те, що ухвалу суду оскаржує виключно Червоноградський МВДВС та лише в частині задоволених вимог скарги, колегія суддів, враховуючи вимоги ст. 367 ЦПК України, законність ухвали в іншій частині не перевіряє.
Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали, колегія суддів враховує таке.
Згідно із ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. 
 Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.
Судом встановлено, що на виконанні у Червоноградському міському відділі Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває виконавче провадження АСВП № 62577871 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в сумі 768,40 грн.
15.07.2020 державним виконавцем Дегтярьовою Р.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62577871 з примусового виконання виконавчого листа № 459/3584/19 від 25.06.2020 року Червоноградського міського суду Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплаченого судового збору 768,40 гривень (а.с. 32).
Відкривши виконавче провадження, державний виконавець зобов`язав боржника подати декларацію про доходи та майно, попереджено про відповідальність за неподання такого.
Крім цього, 15.07.2020 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у ВП № 62577871 в розмірі 76,84 гривень (а.с. 30).
Одночасно, 15.07.2020 року державним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 62577871, якою визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 69,00 гривень плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження (а.с. 31).
Також, 15.07.2020 року державним виконавцем у ВП № 62577871 винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 , якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів в розмірі 1185,24 гривні (а.с. 29).
Перелічені вище процесуальні рішення, які приймалися державним виконавцем в межах виконавчого провадження, надсилалися учасникам такого, що підтверджується супровідними листами про надіслання таких, та як слідує з додатків до скарги, про такі відомо боржнику.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню
Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 02.06.2016 року № 1404-VIII) та положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.
Згідно із ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ст. 5 цього закону).
Відповідно до ч. 1, п. 2, ч. 2 ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (ч.1, п. 2, ч. 2 ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження"). 
Згідно із ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1, ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).
Використовуючи своє право на звернення до суду із скаргою та вважаючи дії державного виконавця неправомірними, боржник ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, яку, зокрема в частині незаконності, на думку скаржника, постанови про арешт майна, обґрунтовувала тим, що отримавши постанову про відкриття виконавчого провадження, добровільно сплатила 11.08.2020 суму в розмірі 768,40 грн, відтак наміру не виконувати судове рішення про стягнення судового збору, не мала.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року що ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року.
Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 13 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець, за потреби, може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Таким чином, державний виконавець має право з метою реального виконання рішення накладати арешт як на майно, так і кошти боржника, і такі його дії відповідають вимогам закону. 
З врахуванням встановлених обставин, зокрема про те, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 62577871 та копія постанови про арешт майна боржника отримані останнім 08.08.2020, а сплата заборгованості в розмірі 768,40 гривень мала місце 11.08.2020, суд першої інстанції прийшов правильного висновку, що відповідно до ст. 39, 40 ЗУ «Про виконавче провадження» таке не може бути підставою для скасування арешту, накладеного виконавцем на майно боржника, скільки стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження не відбулось.
В свою чергу, встановивши, що на момент винесення державним виконавцем постанови від 15.07.2020 про арешт майна боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення 1185,24 грн., з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, в інших постановах було визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 69,00 гривень та виконавчого збору в сумі 76,84 грн, відтак арешт на майно боржника повинен був накладатись в межах суми 924,24 гривні (768,40 + 69,00 +76,84), суд першої інстанції прийшов правильного висновку, що постанова державного виконавця Червоноградського міського відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Дегтярьової Р.О. у ВП №62577871 про арешт майна боржника ОСОБА_1 є протиправною в частині визначення загальної суми звернення стягнення в розмірі 1185,24 гривні.
При цьому, доводи державного виконавця, викладені у запереченні на скаргу, а також в апеляційній скарзі про те, що розмір мінімальних витрат у виконавчому провадженні повинен становити 340 гривень, тому 18.08.2020 винесено постанову про розмір витрат виконавчого провадження в сумі 271,00 гривень, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки на час винесення постанови від 15.07.2020 про арешт майна боржника розмір витрат виконавчого провадження був визначений в іншій сумі, а саме 69,00 грн.
Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, які у повному обсязі з`ясовані і їм дана належна оцінка. 
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу Червоноградського відділу державної виконавчої служби Західного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) – залишити без задоволення.
Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 25 серпня 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 23 лютого 2021 року.

Головуючий:                                                                                          А.В. Ніткевич   

Судді:                                                  С.М. Бойко
                                                                                                                        
                                                               С.М. Копняк