УХВАЛА
 
28 січня 2021 року
м. Київ
справа №509/1161/18
провадження № 61-122ск21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ткачука О. С., розглянувши касаційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 , діючого в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки та вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
20 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 ,           ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки та вчинити певні дії.
09 грудня 2019 року до суду надійшла заява від представника ОСОБА_2 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,076 га, яка розташована на території садівничого товариства «Аіст», Сухолиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, кадастровий номер 5123784200:02:002:0342, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення майбутнього позову може істотно ускладнити та унеможливити виконання ймовірного рішення суду.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 грудня 2019 року заяву задоволено у повному обсязі.
Постановою Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
У січні 2021 року представник ОСОБА_2 , діючий в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
Вивчивши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з таких підстав.
Цивільним процесуальним законодавством чітко передбачена процедура прийняття касаційної скарги до розгляду.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. Перелік судових рішень, що можуть бути оскаржені в касаційному порядку, наведений у частині першій статті 389 ЦПК України. Так, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті (які не підлягають касаційному оскарженню); 2) ухвали суду першої інстанції, вказані, зокрема, у пункті 3 частини першої статті 353 цього кодексу (щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову), після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції, зокрема, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення.
Пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України звужує перелік об`єктів касаційного оскарження порівняно з переліком об`єктів оскарження апеляційного. Тому не всі ухвали суду першої інстанції, які можна оскаржити окремо від рішення суду в апеляційному порядку, можна оскаржити окремо від рішення суду і в касаційному порядку.
Оскільки за змістом пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України відсутня процесуальна можливість оскаржити у касаційному порядку ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у забезпеченні позову, так само неможливим є касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції, згідно з якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову та відмовлено у задоволенні відповідної заяви. Таке обмеження не позбавляє учасника справи права на повторне звернення із заявою про забезпечення позову до суду першої інстанції за наявності для цього підстав.
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від               15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17.
За таких обставин у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 , діючого в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року слід відмовити, оскільки касаційні скарги подані на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 261, 394 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 , діючого в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки та вчинити певні дії.
Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                      А.  А.  Калараш
Є. В. Петров
О. С. Ткачук