Постанова
іменем України 
28 січня 2021 року
м. Київ
справа № 166/221/19
провадження № 51-4412км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,  
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового
засідання                            ОСОБА_4 ,
прокурора                           ОСОБА_5 , 
захисника                            ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
потерпілих                           ОСОБА_7 , ОСОБА_8 
(в режимі відеоконференції),
представників 
потерпілих                          ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції)
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Волинського апеляційного суду від 21 липня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016150000000198, за обвинуваченням
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Якушів Ратнівського району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не має, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Органами досудового розслідування ОСОБА_11 обвинувачувався у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб, за таких обставин.
12 серпня 2016 року приблизно о 4:20, в умовах обмеженої видимості, обумовленої темним часом доби, водій ОСОБА_12 , керуючи технічно несправним автомобілем марки «DAF 95.430» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), у сцепці з напівпричепом «VAN HOOL» (державний номерний знак НОМЕР_2 ), несправність якого полягала у експлуатації вантажного автомобіля, з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т із шинами, що мають залишкову висоту малюнка протектора менше 1,0 мм, рухався по сухій асфальтовій проїзній частині автодороги «Київ-Одеса», та в районі 290+850 м автодороги порушив вимоги п. п. 12.1, 13.1 правил дорожнього руху, в результаті чого допустив зіткнення з вантажним автомобілем марки «Volvo VNL» (державний номерний знак НОМЕР_3 ), з напівпричепом марки «Raven» (державний номерний знак НОМЕР_4 ), під керуванням водія ОСОБА_13 , який рухався попереду в попутному напрямку.
Будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, водій ОСОБА_12 , дотримуючись вимог п. 2.10 правил дорожнього руху встановив позаду автомобіля знак аварійної зупинки, повідомив про пригоду у відповідний підрозділ поліції, вжив всіх можливих заходів для збереження слідів, огородження їх та організував об`їзд місця пригоди. В подальшому, працівники поліції склали відносно ОСОБА_12 протокол про адміністративне правопорушення та покинули місце події, а ОСОБА_12 залишився чекати на допомогу для здійснення буксирування вказаного транспортного засобу, який перебував у правому ряду проїзної частини автодороги. 
Перед настанням темного часу доби ОСОБА_12 вжив всіх можливих заходів для своєчасного виявлення іншими учасниками дорожнього руху його пошкодженого транспортного засобу, на якому не працювали прилади освітлення через отримані в результаті дорожньо-транспортної пригоди механічні пошкодження, зокрема, встановив позаду напівпричепа пошкоджені частини кабіни автомобіля причепивши на них жилет зі світло відбиваючими елементами.
13 серпня 2016 року приблизно 2:30 по правому ряду автодороги «Київ- Одеса», зі сторони м. Київ в напрямку м. Одеса, із швидкістю приблизно 67-72 км/год, яка встановлена проведеною в ході досудового розслідування комісійною судовою авто-технічною експертизою, рухався технічно справний мікроавтобус марки «Opel Vivaro» (державний номерний знак НОМЕР_5 ), під керуванням водія ОСОБА_11 , в салоні якого знаходились пасажири.
При наближенні до напівпричепа ОСОБА_11 грубо порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 12.3 правил дорожнього руху, тобто проявив неуважність до дорожньої обстановки, яка склалась, та її змін, рухаючись в умовах обмеженої видимості, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити, що попереду нього у правому ряду автодороги в нерухомому стані перебуває вантажний автомобіль, що виступав для нього перешкодою та створював йому реальну небезпеку для подальшого руху, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості свого транспортного засобу аж до повної його зупинки чи безпечного об`їзду вказаної перешкоди, при цьому маючи технічну можливість це зробити, не зменшуючи швидкості свого автомобіля та не застосовуючи гальмування, продовжив рух по правому ряду, внаслідок чого передньою частиною свого автомобіля, допустив зіткнення з задньою частиною напівпричепа, в результаті чого водій ОСОБА_11 та пасажири ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , малолітній ОСОБА_17 , неповнолітня ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 отримали тілесні ушкодження від яких загинули.
За вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 20 січня 2020 року ОСОБА_11 виправдано за ч. 3 ст. 286 КК на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК, у зв`язку із недоведеністю його винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення.
Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу прокурора, а вирок суду – без зміни. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. На думку прокурора, суд апеляційної інстанції безпідставно відхилив клопотання сторони обвинувачення про повторне дослідження доказів, а також в своєму рішенні не зазначив підстав, через які апеляційну скаргу прокурора визнав необґрунтованою. Враховуючи наведене, ухвала суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК та підлягає скасуванню.
У запереченнях на касаційну скаргу прокурора, представники потерпілих – адвокати ОСОБА_10 та ОСОБА_9 просять залишити її без задоволення, а судові рішення – без зміни.
 
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити. Потерпілі, їх представники та захисник виправданого заперечували проти задоволення цієї скарги.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах вимог касаційної скарги. 
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості й вмотивованості судового рішення, убачається, що: законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 404 КПК, апеляційна процедура передбачає оцінку оскаржуваного вироку щодо його відповідності нормам кримінального та процесуального законів, фактичним обставинам кримінального провадження, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.
За вимогами ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду має бути зазначено, зокрема, суть апеляційної скарги та докладні мотиви прийнятого рішення, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення – підстави, на яких її визнано необґрунтованою.
Зважаючи на законодавчі приписи, а також положення ст. 419 КПК, суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у кримінальному провадженні та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
До того ж, суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК. 
Недотримання вказаних положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.
Під час перегляду вироку щодо ОСОБА_11 апеляційний суд зазначених вимог закону в повному обсязі не дотримався.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що прокурор не погодившись із вироком суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати вказане рішення у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. При цьому, прокурор в порядку ч. 3 ст. 404 КПК просив повторно допитати свідків та дослідити письмові докази.
Зокрема, прокурор зазначав про необґрунтованість висновків суду про те, що стороною обвинувачення не здобуто доказів того, що водій мікроавтобусу порушив правила дорожнього руху, у зв`язку з чим виникла дорожньо-транспортна пригода. Стверджував, що ОСОБА_11 не намагався уникнути зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування або змінення напрямку руху, про свідчить відсутність гальмівного шляху, а згідно висновку експертизи удар відбувся під прямим кутом. Крім того, висновок суду про відсутність доказів того, що водій ОСОБА_12 після дорожньо-транспортної пригоди 12 серпня 2016 року виставив аварійний знак та встановив позаду напівпричепа пошкоджені частини кабіни автомобіля причепивши на них жилет зі світловідбиваючими елементами, є необґрунтованим, оскільки спростовуються доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, а також показаннями цього свідка, наданими в суді першої інстанції та під час проведення слідчого експерименту. Також, прокурор стверджував, що судом безпідставно визнано протокол слідчого експерименту недопустимим доказом, оскільки вказана слідча дія проводилась у тих самих погодних умовах, в присутності понятих, результати слідчого експерименту ОСОБА_12 підтвердив під час допиту в суді, а транспортний засіб знаходився саме у тому положенні, у якому перебував під час вчинення водієм дій щодо закріплення жилету та виставлення аварійного знаку. Крім того, не погодившись із висновком експертизи щодо встановлення швидкості руху мікроавтобуса, суд не призначив нової експертизи, не допитав експертів в судовому засіданні та самостійно дійшов висновку, що швидкість автомобіля була більшою, тим самим вийшов за межі висунутого обвинувачення. До того ж, суд необґрунтовано визнав недопустимими доказами процесуальні рішення, зокрема постанови слідчого про призначення експертиз, що взагалі не передбаченого законом. Також, суд не взяв до уваги показання ряду свідків про можливість безпечно об`їхати перешкоду, оскільки вони є працівниками поліції, тобто зацікавленими особами, про що свідчить факт порушення кримінального провадження за ч. 2 ст. 367 КК, проте жодному з цих осіб не було повідомлено про підозру та постановою слідчого від 30 березня 2017 року кримінальне провадження було закрито.
Однак, вищенаведених доводів апеляційний суд належним чином не перевірив і не спростував та, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, не зазначив підстави, з яких скаргу визнано необґрунтованою. 
Зокрема, суд апеляційної інстанції не надав вичерпних відповідей на доводи сторони обвинувачення щодо визнання доказів недопустимими, а також процесуальних документів – постанов слідчого про призначення експертиз.
Крім того, сторона обвинувачення наголошувала на тому, що будь-який транспортний засіб додержуючись правил дорожнього руху міг безпечно об`їхати перешкоду по лівій смузі руху, що підтверджується показаннями свідків та узгоджується з протоколом огляду місця події і висновком трасологічної експертизи. Разом із цим, водій мікроавтобусу не намагався уникнути зіткнення шляхом гальмування або змінення напрямку руху, як це зафіксовано в протоколі огляду місця події з додатками, що також узгоджується з висновком експертизи, яким встановлено обставини зіткнення транспортних засобів. Проте, вказаних доводів суд належним чином не перевірив та не спростував. 
Крім того, судом також не взято до уваги доводи сторони обвинувачення про те, що факт встановлення водієм ОСОБА_12 аварійного знаку та жилету зі світловідбиваючими елементами підтверджується показаннями свідка, наданими під час допиту в суді й узгоджується з протоколами огляду місця події та проведення слідчих експериментів. Проте, суд апеляційної інстанції не перевірив вказаних доводів та погодився з висновком місцевого суду, що дві решітки кабіни із жилетом виставлені не були. 
Поза увагою апеляційного суду залишились доводи прокурора про безпідставне визнання висновків експертиз, протоколів за результатами проведення слідчих експериментів недопустимим доказами, оскільки ухвала апеляційного суду взагалі не містить переконливих мотивів на їх спростування. Також, суд не перевірив доводи сторони обвинувачення відносно швидкості руху мікроавтобусу, яка була встановлена експертизою та з висновками якої місцевий суд не погодився.
При цьому, суд апеляційної інстанції, не дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження шляхом допиту свідків і дослідження доказів, зокрема протоколу огляду місця події та висновків експертиз, для усунення протиріч у справі, оскільки, на думку прокурора, вони були досліджені з порушенням і не повністю, та відмовивши в задоволенні клопотання сторони обвинувачення, свого рішення не обґрунтував та не відобразив в ухвалі мотиви його прийняття.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційний розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_11 здійснено без належної перевірки наведених у апеляційній скарзі доводів та надання обґрунтованих відповідей на них. 
Апеляційний суд у своєму рішенні обмежився загальними фразами про безпідставність доводів сторони обвинувачення, без мотивів, з яких він виходив при постановленні ухвали.
Наведені вище обставини дають підстави для часткового задоволення касаційної скарги прокурора та скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_11 із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв`язку з невідповідністю її змісту вимогам ст. 419 КПК.
Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, ретельно перевірити доводи апеляційної скарги, дати їм належну оцінку та, з урахуванням усіх встановлених обставин, прийняти законне й обґрунтоване рішення. Враховуючи викладене, подану касаційну скаргу слід задовольнити частково.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу Волинського апеляційного суду від 21 липня 2020 року щодо ОСОБА_11 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                       ОСОБА_3