01.03.21
22-ц/812/162/21
Єдиний унікальний номер судової справи: 489/68/20
Провадження № 22ц/812/162/21          Доповідач в апеляційній інстанції Самчишина Н.В.

Постанова
Іменем України

01 березня 2021 року                  м. Миколаїв                 Справа № 489/68/20
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого - Самчишиної Н.В.,
суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,
за участю: представника відповідача ОСОБА_5,
розглянувши у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 жовтня 2020 року, ухвалене у складі головуючого судді Кокорєва В.В., повний текст рішення складено 09 листопада 20 року, за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», ОСОБА_2 про відшкодування збитків,
встановив:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «СК «АРКС» (далі - АТ «СК «АРКС») та ОСОБА_2 про відшкодування збитків.
Позов мотивований тим, що 20 вересня 2019 року відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Kia Magentis» по вул. Маршала Василевського в м. Миколаєві при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Пограничною, не надав переваги в русі автомобілю «Volkswagen», який рухався по головній дорозі та скоїв із ним зіткнення. Після цього обидва автомобілі продовжили самовільний рух та зіткнулись з належним позивачу автомобілем «Mersedes», що призвело до пошкодження автомобіля позивача та матеріальних збитків.
Вказував, що не погодившись з тим, що за висновком страховика його автомобіль вважається фізично знищеним та розрахунком суми страхового відшкодування в сумі 24 000 грн., він надав страховику розрахунок СТО ФОП ОСОБА_3 №БА-0000038 від 31 жовтня 2019 року, в якому вартість ремонту автомобіля становитиме 50 975 грн.
Листом від 15 листопада 2019 року страховик відмовив в задоволенні вимог заяви позивача про перегляд суми страхового відшкодування.
Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у АТ «СК «АРКС», ліміт за полісом якого 100 000,00 грн., позивач просив стягнути з ОСОБА_2 розмір франшизи 2 000 грн., а зі страховика - 50 975 грн. матеріальної шкоди згідно рахунку, 2 000 грн. на професійну правничу допомогу, 770 грн. судового збору.
У відзиві, поданому до суду першої інстанції, представник відповідача АТ «СК «АРКС» Заруцька І.О., посилаючись на те, що позивач не подав заяву про страхове відшкодування та автомобіль позивача вважається фізично знищеним відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому розмір страхового відшкодування визначається різницею вартості автомобіля до пошкодження та після нього з відрахуванням розміру франшизи та додаванням витрат на евакуацію, що складає 22 725 грн. 80 коп., просила відмовити у задоволенні позову.
У заяві відповідач ОСОБА_2 , поданій до суду першої інстанції 17 серпня 2020 року, посилаючись на те, що розмір франшизи підлягає сплаті з урахуванням наявності інших постраждалих у дорожньо-транспортній пригоді, просив позов задовольнити частково.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенні частково.
Стягнуто з АТ «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду згідно рахунку в сумі 48 975,00 грн., витрати на правову допомогу та судовий збір в сумі 2559,33 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 розмір франшизи в сумі 2000 грн., витрати на правову допомогу та судовий збір в сумі 104,42 грн.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем розміру заподіяних йому збитків, що підлягають стягненню зі страхової компанії з урахуванням зменшення страхового відшкодування на суму франшизи у розмірі 2000 грн.
Суд визнав необґрунтованими доводи відповідача ОСОБА_2 щодо часткового задоволення вимог в частині стягнення з нього розміру франшизи, виходячи з того, що сам по собі факт наявності іншого потерпілого у ДТП, без доказів звернення ним до страхової компанії або суду в частині відшкодування розміру франшизи, не може вважатися обґрунтованим.
У грудні 2020 року АТ «СК «АРКС» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права зокрема, не застосування судом до спірних правовідносин норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не забезпечення можливості представника відповідача приймати участь у розгляді справи 13 жовтня 2020 року, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України та прийняття судом від позивача доказів щодо відновлюваного ремонту автомобіля з порушенням приписів статті 83 ЦПК України, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до АТ «СК «АРКС» в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ «СК «АРКС», перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля «Mersedes -benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1993 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію серії НОМЕР_2 .
20 вересня 2019 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Kia Magentis» по вул. Маршала Василевського в м. Миколаєві при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Пограничною, не надав переваги в русі автомобілю «Volkswagen», який рухався по головній дорозі, внаслідок чого скоїв із ним зіткнення. Після цього обидва автомобілі продовжили самовільний рух та зіткнулись з належним позивачу автомобілем «Mersedes», що призвело до пошкодження автомобіля позивача та матеріальних збитків.
Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2019 року, яка залишена без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року, відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. 
Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 за шкоду, заподіяну майну, на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у АТ«СК «АРКС», згідно з полісом № АМ/6706045 від 02 жовтня 2018 року, на суму у розмірі 100 000,00 грн., з розміром франшизи 2000 грн. (т.1 а.с.49).
Отримавши повідомлення про ДТП, АТ «СК «АРКС» замовило оцінку пошкодженого автомобіля позивача, за результатами якої ФОП ОСОБА_4 складено звіт № 405/09-19 від 05 жовтня 2019 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту складає 244 175, 20 грн., а вартість самого автомобіля до ДТП 77 425,80 грн. ( т. 1 а.с.50-56).
Посилаючись на вказаний звіт та вважаючи автомобіль фізично знищеним, через те, що проводити його відновлювальний ремонт економічно не доцільно, АТ «СК «АРКС» визначило розмір страхового відшкодування у сумі 22 725,80 грн., як різницю вартості автомобіля до пошкодження та після нього з відрахуванням розміру франшизи та додаванням витрат на евакуацію (77 425,80 - 55 000 - 2000/2 + 1300), яке погодилось сплатити за умови надання страхувальнику заяви на страхове відшкодування.
Не погодившись з тим, що за висновком страховика його автомобіль вважається знищеним та розрахунком суми страхового відшкодування в сумі 22 725, 80 грн., позивач ОСОБА_1 , звернувся із заявою до страховика, в якій вимагав сплатити йому суму страхового відшкодування в розмірі вартості відновлювального ремонту, згідно рахунку СТО, 50 975 грн.
В подальшому за клопотання представника відповідача до матеріалів справи долучено висновок експерта Коваля І.М. № 098/20 автотоварозначої експертизи від 12 березня 2020 року, згідно якого вартість автомобіля «Mersedes» з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на момент пошкодження визначена у 80 408,02 грн., після -55 000 грн., вартість відновлювального ремонту 241 508, 95 грн., а розмір страхового відшкодування ПАТ «СК «АРКС» у сумі 24 408,02 грн. 
Відновлювальний ремонт автомобіля позивача проведено ФОП ОСОБА_3 у березні 2020 року (т.1 а.с.218-225) і його вартість склала 50 975 грн., в тому числі 23 425 грн. за виконані роботи та 27 550 грн. вартість запчастин.
Фактичні витрати на відновлювання автомобіля сплачені позивачем у розмірі 50 975 грн., що підтверджується товарним чекам №БА-0000004 від 11 березня 2020 року.
Страховиком зобов`язання за вказаним полісом перед позивачем не виконані.
Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Обов`язок відшкодувати заподіяну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки покладено на особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частини 2 статті 1187 ЦК України). 
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини 1 статті 1188 ЦК України).
Правовідносини щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються, зокрема, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).
Відповідно до абзацу 1 пункту 22.1 статті 22 Закону, 22.1. у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 
Одним із способів відшкодування шкоди є відшкодування збитків (частин 2 статті 16 ЦК України).
Відповідно до частини 2 статті 22 ЦК України збитками є, зокрема, витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Статтею 1192 ЦК України також передбачено право потерпілого на відшкодування збитків, розмір яких визначається вартістю виконаних робіт, необхідних для відновлення речі, в повному обсязі.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Таким чином, сукупний аналіз статей 22, 1166, 1187 та 1194 ЦК України дає підстави для висновку, що відшкодуванню потерпілому підлягають ті витрати (реальні збитки), які він фактично поніс для відновлення свого порушеного права. У разі недостатності страхового відшкодування для повноти відшкодування його дійсних витрат, цю різницю має сплатити винна особа.
Оскільки позивач здійснив відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля у березні 2020 року та фактично сплатив виконавцю 50 975 грн., то саме ця сума є реальними збитками, які позивач має право відшкодувати за правилами зазначених норм.
Аналогічне за змістом положення містить і пункт 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», яким визначено, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»)».
Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика. Тобто, якщо позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування для повного відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи - ОСОБА_2 на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.
З урахуванням того, що цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля марки «Kia Magentis», була застрахована у АТ «СК «АРКС», майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт).
Відповідно до пункту 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Фонду державного майна України та Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.
Згідно з пунктом 2.3 Методики вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого розукомплектованого КТЗ.
Суд першої інстанції встановив, що згідно з товарним чеком №БА- 0000004 від 11 березня 2020 року ОСОБА_1 сплатив ФОП ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту автомобіля в розмірі 50 975 грн. 
З урахуванням встановлених фактичних обставин справи щодо вартості відновлювального ремонту (реальних збитків), суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що за рівнем пошкоджень отриманих внаслідок ДТП, не можна вважити автомобіль позивача фізично знищеним відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Як встановлено автомобіль відновлено, а витрати, необхідні на його відновлення, становлять 63, 39 % від його ринкової вартості (80 408,02 грн.), визначеної експертом.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача в частині стягнення збитків з страхової компанії підлягають частковому задоволенню в розмірі 48 975,00 грн. зі зменшенням страхового відшкодування на суму франшизи у розмірі 2000 грн. згідно полісу № АМ/6706045 від 03 жовтня 2018 року. 
Крім того, апеляційний суд враховує те, що аналіз змісту апеляційної скарги не містить доводів щодо помилковості висновку суду першої інстанції про те, що в силу частини шостої статті 81, частини першої статті 89 ЦПК України є необґрунтованими доводи відповідача ОСОБА_2 щодо частково задоволення вимог в частині стягнення з нього розміру франшизи, оскільки сам по собі факт наявності іншого потерпілого у ДТП, без доказів звернення ним до страхової компанії або суду в частині відшкодування розміру франшизи, не може вважатися обґрунтованим. 
Отже, суд першої інстанції на підставі належно оцінених доказів та відповідно до статей 22, 1166, 1187, 1192 та 1194 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дійшов вірного висновку, що з АТ «СК «АРКС» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 48 975,00 грн. збитків, витрати на правову допомогу та судовий збір в сумі 2559,33 грн. 
При цьому колегія суддів не погоджується з посиланнями відповідача АТ «СК «АРКС» в апеляційній скарзі на не дотримання районним судом процедури його виклику на 13 жовтня 2020 року, оскільки справу судом розглянуто 12 жовтня 2020 року, з видаленням суду до нарадчої кімнати та оголошення судового рішення 13 жовтня 2020 року, за відсутності відповідача. 
Останній 12 жовтня 2020 року був належним чином повідомленим про дату, час і місце засідання суду. Тому, на думку колегії суддів, відсутні обов`язкові підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відповідно до приписів частини третьої статті 376 ЦПК України.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з посиланнями відповідача в апеляційній скарзі на не дотримання районним судом порядку подання позивачем доказів та процедури його надіслання на його адресу, що передбачено нормами статті 83 ЦПК України.
Проте, на думку колегії суддів, ці порушення не є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відповідно до приписів частини третьої статті 376 ЦПК України, оскільки не призвели на неправильного вирішення справи. Крім того, суд першої інстанції при розгляді спору врахував заперечення відповідача щодо розрахунку збитків наданих позивачем, та надані на їх підтвердження докази. 
Як наголошено в рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. 
Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки правильність рішення суду першої інстанції не спростовують. 
За таких обставин, відповідно до статті 375 ЦПК України відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 жовтня 2020 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадку та з підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий                 Н.В. Самчишина

Судді:                 П.П. Лисенко 

       Т.В. Серебрякова

Повний текст судового рішення складений 02 березня 2021 року.