Постанова  
Іменем  України
18 березня 2021 року
м. Київ
справа № 496/3234/19
провадження № 61-18246св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Ткачука О. С. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В.,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 , треті особи: Служба у справах дітей Біляївської районної державної адміністрації Одеської області, Біляївська районна державна нотаріальна контора Одеської області, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року, прийняту у складі колегії суддів: Колеснікова Г. Я., Вадовської Л. М., Сєвєрової Є. С., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2019 році  ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 , треті особи: Служба у справах дітей Біляївської районної державної адміністрації Одеської області, Біляївська районна державна нотаріальна контора Одеської області, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько -                   ОСОБА_3 , після смерті якого залишилась спадщина. Спадкоємцями, крім неї, є відповідачі у справі, її брати - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 2009 року народження, інтереси якого представляє його мати ОСОБА_4  
20 серпня 2019 року  ОСОБА_1 звернулась до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після смерті батька. Постановою державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Шевченко Ю. А. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна її померлого батька ОСОБА_3 з підстав  пропуску строку для прийняття спадщини.
Позивач стверджувала, що від спадщини не відмовлялася, а строк для прийняття спадщини пропустила з поважних причин, через те, що має тривалу рецидивну варикозну хворобу ніг, якою хворіє понад 6 років, а також у зв`язку хворобою суглобів її неповнолітнього сина ОСОБА_5 , 2004 року народження, якого вона виховує самостійно.
Зазначала, що відповідачі, які прийняли спадщину, не дають письмової згоди на прийняття нею спадщини.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 20 лютого 2020 року позов  ОСОБА_1 задоволено. Визначено  ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька  ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , два місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку з хворобою ОСОБА_1 об`єктивно не могла звернутися до нотаріуса у встановлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини. Проведення позивачу операції на ногах, за діагнозом зазначеним в наданих документах, значно ускладнило її життя, оскільки беззаперечно потребувало додаткових зусиль та реабілітації після перенесеної операції. 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Одеського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано й ухвалено нове рішення у справі про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивачка будь-яких належних, достатніх та достовірних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для цього суду не надала, а тому її вимоги про надання їй додаткового строку на прийняття спадщини є безпідставними.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У грудні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга
ОСОБА_1 , у якій вона просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року та залишити в силі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20 лютого 2020 року.
Касаційна скарга обґрунтована порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме, що суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а також суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, пункти 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України). Також у касаційній скарзі  ОСОБА_1 посилалася на те, що вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки наявності у неї тривалої хвороби, яка у встановлений законом строк перешкоджала їй вчасно подати заяву про прийняття спадщини.   
Доводи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_4  просять залишити касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
08 лютого 2021 року справа надійшла до Верховного Суду. 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.  
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Перевіряючи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, про порушення яких зазначала ОСОБА_1 у поданій нею касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова апеляційного суду прийнята з додержанням таких норм, а доводи касаційної скарги про їх порушення є необґрунтованими виходячи із наступного. 
За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Такий правовий висновок наведено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року у справі                № 172/888/18 (провадження № 61-15356св19), від 20 січня 2021 року у справі № 334/670/19 (провадження № 61-15261св20). 
Касаційна скарга ОСОБА_1 містить посилання на те, що вирішуючи спір суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив питання поважності причин пропуску нею строку для прийняття спадщини. 
Колегія суддів вважає такі доводи касаційної скарги необґрунтованими, оскільки причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини - тривала рецидивна варикозна хвороба ніг позивачки та хвороба суглобів її неповнолітнього сина були предметом дослідження і оцінки суду й останній дійшов правильного висновку, що такі причини не є поважними з огляду на те, що вони не свідчать про те, що ОСОБА_1 фізично не могла прибути до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини або  направити таку заяву засобами поштового зв`язку, чи не могла запросити нотаріуса для складення відповідної заяви за місцем свого проживання у разі неможливості подати заяву до нотаріальної контори особисто у разі хвороби.  За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказані позивачкою причини не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для подання нею вчасно заяви про прийняття спадщини.
Такий висновок апеляційного суду узгоджується з вищезазначеними правовими позиціями Верховного Суду.
Іншим доводом касаційної скарги є порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме відхилення судом клопотання про  витребування, дослідження доказів. 
Однак такі доводи касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на таке.  
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_6 просила дослідити та приєднати до справи в якості доказу консультативний висновок від 22 квітня 2020 року про проходження                 ОСОБА_1 додаткового обстеження з приводу наявного у неї захворювання - варикозного розширення вен. При цьому заявник посилалася на те, що цей доказ має значення для правильного вирішення справи і може свідчити про наявність перешкод  для подання  ОСОБА_1   у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини.
Суд апеляційної інстанції обґрунтовано відхилив заявлене клопотання, посилаючись на те, що консультативний висновок не має відношення до спірних правовідносин, зокрема обстеження, на яке посилається заявник, проводилось після ухвалення судом першої інстанції рішення, а відтак набагато пізніше, ніж виникли спірні правовідносини. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції і вважає, що суд діяв у межах повноважень, визначених у статті 367 ЦПК України.
Ще одним доводом касаційної скарги є встановлення судом обставини, що мають суттєве значення на підставі недопустимих доказів, наданих відповідачем.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є  прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
З огляду на викладений вище правовий висновок Великої Палати Верховного Суду та положення ЦПК України, колегія суддів не може надати оцінку цим доводам касаційної скарги, оскільки в силу вимог статті 400 ЦПК України це виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки останнє ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права та доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Одеського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                               О. С. Ткачук 
А. А. Калараш
Є. В. Петров