ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 823/3267/14                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: С.М. Гарань

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 березня 2021 року                                                                                     м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 

Головуючий суддя: 	Черпіцька Л.Т. 	
судді: 	Пилипенко О.Є. 	
 	Собків Я.М. 	
за участю секретаря:                                                                      Зуєнка Д.П. 
за участю сторін: 
представника позивача Драченко В.В.,
представника відповідача Сіденко М.О., 
представника скаржника Стретович М.О., 

розглянувши у  відкритому судовому засіданні   апеляційну скаргу   Офісу Генерального прокурора   на додаткове рішення   Черкаського окружного адміністративного суду   від   "24" грудня 2020 р.   у справі за адміністративним позовом    ОСОБА_1   до   Офісу Генерального прокурора   про скасування наказу та поновлення на посаді  , 

В С Т А Н О В И Л А: 

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального Прокурора України № 1483к від 23.10.2014 про звільнення з посади прокурора Черкаської області позивача, з моменту його прийняття;
- поновити позивача на посаді прокурора Черкаської області;
- зобов`язати Генерального прокурора видати наказ про поновлення позивача на посаді прокурора Черкаської області з 23.10.2014 та внести в трудову книжку запис про поновлення позивача на посаді прокурора Черкаської області з 23.10.2014;
- стягнути з Офісу Генерального прокурора на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу;
- зобов`язати Офіс Генерального прокурора вчинити всі передбачені чинним законодавством дії, необхідні для виключення позивача з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» та анулювання запису щодо позивача в Єдиному державному реєстрі осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», як помилкового.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року позов задоволено частково.
У подальшому від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення, обґрунтована тим, що судом не вирішено питання про розподіл судових витрат з професійної правничої допомоги, які сплачені позивачем.
Додатковим рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року дану заяву задоволено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора понесені витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи в суді в розмірі 11 500 гривень.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано до суду докази документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, тому наявні підстави для задоволення заяви про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги.
Відповідач не погодився із додатковим судовим рішенням та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та недотриманням норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.
У обґрунтування апеляційної скарги вказує, суд першої інстанції не встановив, що сума витрат на правничу допомогу у розмірі 11500 грн, зважаючи на категорію складності справи та перелік виконаних робіт, не є співмірною та не відповідає принципу справедливості.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив скаргу відповідача залишити без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.
Відповідно до ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України  судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно із ч.ч.1, 3, 6, 7, 9 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).                                                                                                                        
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.        
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, слід враховувати, що за змістом   статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України  розподілу підлягають усі здійснені документально підтверджені судові витрати.
Згідно із ч.ч.1-5 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України  витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"  договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього ж Закону  визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.                
Таким чином, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої  статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої        статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача подано до суду ордер серії СА №1007048, копію договору про надання правової допомоги 147-02, додаткову угоду № 1 від 27.02.2020, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 04.12.2020 № 1 на суму 11 500 грн, копію рахунку на оплату № 147-02 від 04.12.2020 на суму 11500 грн та платіжне доручення від 04.12.2020 про сплату 11 500 грн правової допомоги.
Суд першої інстанції, задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення, виходив з того, що оскільки позивачем надано до суду докази документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11 500 грн, то наявні підстави для задоволення заяви про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги.
Колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно з актом виконаних робіт (наданих послуг) від 04.12.2020 № 1 позивачу надано послуг професійної правничої допомоги на суму 11 500 грн.
За результатами вирішення судом першої інстанції справи, позовні вимоги позивача задоволені частково, а саме: задоволені дві (перша - визнати протиправним та скасувати наказ і поновити позивача на роботі, друга - стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу) з чотирьох вимог позивача,  що становить 50% від загального розміру позовних вимог, тобто витрати на правову допомогу, які підлягають компенсації позивачу становлять 5750,00 грн.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 826/8097/16.
 Доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного додаткового рішення та ухвалення нової додаткової постанови про часткове задоволення заяви позивача щодо ухвалення додаткового судового рішення. 

Керуючись ст.ст.241,242,310,317,321,322,325,329 КАС України, колегія суддів,- 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу   Офісу Генерального прокурора   задовольнити частково. 
       
Додаткове рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року скасувати.
Заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат у справі задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора (код ЄДРПОУ 00034051) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) понесені витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи в суді в розмірі 5750,00 (п`ять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень. 
У задоволенні решти заяви про розподіл судових витрат відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови виготовлено 11 березня 2021 року. 

Головуючий суддя: 	Л.Т. Черпіцька 	
судді: 	О.Є. Пилипенко 	
 	Я.М. Собків