ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1103/21 Справа № 201/8614/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М., 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, відшкодування моральної шкоди 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

08 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» ДОР про визнання наказу № 71-к від 21.06.2018 р. «Про звільнення практичного психолога ОСОБА_1 » незаконним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивачка стверджувала, що із наказом № 71-к від 21.06.2018 р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення не погоджується, вважає його незаконним та виданим з надуманих та штучних підстав, стверджує про тиск та переслідування з боку адміністрації коледжу, стверджує, що є викривачем корупційної діяльності, користується імунітетом ст. 53 Закону України «Про запобігання корупції», зазначає, що діями відповідача їй було завдано моральної шкоди (том 1 а.с.1-3).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, відшкодування моральної шкоди — відмовити (том 3 а.с.238-245).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду 1 інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити її вимоги в повному обсязі (том 4 а.с.1-7).

КВНЗ «Дніпровський базовий медичний коледж» ДОР в порядку 360 ЦПК України надав відзив на апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, просив, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що дослідивши накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 № 30-к від 16.03.2018 р., № 36-к від 27.03.2018 р., № 40-к від 29.03.2018 р., № 43-к від 12.04.2018 р. (том 1, а.с. 166-173), зроблено висновок, що вони не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), їх законність підтверджено судовими рішеннями: рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.01.2020 р. (справа № 201/3432/18) (том 3, а.с. 154-161), постанова Дніпровського апеляційного суду від 25.06.2020 р. (справа № 201/3432/18) (том 3, а.с. 162-173), рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.01.2020 р. (справа № 201/7371/18) (том 3, а.с. 174-180), постанова Дніпровського апеляційного суду від 24.03.2020 р. (справа № 201/7371/18) (том 3, а.с. 181-187), рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.01.2020 р. (справа № 201/7370/18) (том 3, а.с. 188-194), постанова Дніпровського апеляційного суду від 30.06.2020 р. (справа № 201/7370/18) (том 3, а.с. 195-202), рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.01.2020 р. (справа № 201/7264/18) (том 3, а.с. 203-209), постанова Дніпровського апеляційного суду від 22.04.2020 р. (справа № 201/7264/18) (том 3, а.с. 210-217).
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи той факт, що ухвалені судові рішення у справах №№ 201/3432/18, 201/7371/18, 201/7370/18, 201/7264/18 між тими самими сторонами, та є такими, що набрали законної сили, суд 1 інстанції дійшов висновку про те, що встановлені у справах №№ 201/3432/18, 201/7371/18, 201/7370/18, 201/7264/18 обставини, не підлягають доказуванню у цій справі та є преюдиційними.
Як вбачається із матеріалів справи, підставами для притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення ОСОБА_1 стали наявність попередніх дисциплінарних стягнень, винесених наказами № 30-к від 16.03.2018 р., № 36-к від 27.03.2018 р., № 40-к від 29.03.2018 р., № 43-к від 12.04.2018 р., а також подальше вчинення дисциплінарного проступку, який полягав у відмові 04.06.2018 р. від підпису та невиконанні розпорядження від 01.06.2018 р. заступника директора з гуманітарної освіти Гармаш Н.Л. про зобов`язання ОСОБА_1 звітувати про виконану роботу за період з 07.03.2018 р. по 01.06.2018 р. Зазначене зафіксовано у службовій записці заступника директора з гуманітарної освіти Гармаш Н.Л. від 08.06.2018 р. (том 1, а.с. 152-155), та підтверджується показаннями свідка ОСОБА_2 .
Дослідивши накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 № 30-к від 16.03.2018 р., № 36-к від 27.03.2018 р., № 40-к від 29.03.2018 р., № 43-к від 12.04.2018 р., акт № 15 від 16.03.2018 р. від «Про відмову ОСОБА_1 від надання письмових пояснень», запрошення на засідання профспілкового комітету від 18.06.2018 р. та 20.06.2018 р., протокол засідання профспілкового комітету № 31 від 19.06.2018 р (том 1 а.с. 157-162), протокол засідання профспілкового комітету № 32 від 21.06.2018 р. (том 1, а.с. 163-165), повідомлення № 4 від 21 червня 2018 р. про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 (том 1 а.с. 156), акт № 46 від 21.06.2018 р. «Про неможливість ознайомлення ОСОБА_1 під підпис з наказом «Про звільнення практичного психолога ОСОБА_1 » та видати їй трудову книжку», акт № 49 від 02.07.2018 р. «Про повторну відмову ОСОБА_1 від ознайомлення з наказом від 21.06.2018 р. № 71-К «Про звільнення психолога ОСОБА_1 » та отримання нею трудової книжки». (том 3 а.с. 77), службову записку заступника директора з гуманітарної освіти Гармаш Н.Л. від 08.06.2018 р. (том 1 а.с. 152-155), суд 1 інстанції дійшов висновку доведеність наявності вини ОСОБА_1 у вчиненні дисциплінарного проступку у вигляді невиконання законного розпорядження роботодавця всупереч приписам ст. 139 КЗпП та про те, що наказ № 71-к від 21.06.2018 р. «Про звільнення викладача фізичного виховання ОСОБА_1 » (том 3 а.с. 76) винесено із дотриманням вимог трудового законодавства.
Дослідивши твердження позивачки про наявність у неї статусу викривача корупційної діяльності та наявність імунітету відповідно до ст.53 Закону України «Про запобігання корупції», суд 1 інстанції зазначив, позивачка зверталась із заявою до Національного агентства з питань запобігання корупції заявою від 14.04.2018 р., у якій вказувала на корупційні правопорушення з боку адміністрації КВНЗ «ДБМК» ДОР. (том 2 а.с. 10-11).
Судом встановлено, що Закон України «Про запобігання корупції» не містить роз`яснення щодо того, які ознаки повинні мати дії роботодавця, аби вони вважались такими, що вчинені за наслідком повідомлення викривача про корупційні правопорушення.
Судом встановлено наступні обставини, які дозволяють дійти висновку про наявність чи відсутність причинного зв`язку між повідомлення позивачкою про корупційні правопорушення заявою від 14.04.2018 р. та застосуванням дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення наказом № 71-к від 21.06.2018 р.
Так, матеріали справи містять судові рішення по справах, у яких позивачка оскаржувала накази про притягнення її до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган, винесених наказами по КВНЗ «ДБМК» ДОР: рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.01.2020 р. (справа № 201/3432/18) (том 3 а.с. 154-161), постанова Дніпровського апеляційного суду від 25.06.2020 р. (справа № 201/3432/18) (том 3 а.с. 162-173), рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.01.2020 р. (справа № 201/7371/18) (том 3 а.с. 174-180), постанова Дніпровського апеляційного суду від 24.03.2020 р. (справа № 201/7371/18) (том 3 а.с. 181-187), рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.01.2020 р. (справа № 201/7370/18) (том 3 а.с. 188-194), постанова Дніпровського апеляційного суду від 30.06.2020 р. (справа № 201/7370/18) (том 3 а.с. 195-202), рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.01.2020 р. (справа № 201/7264/18) (том 3 а.с. 203-209), постанова Дніпровського апеляційного суду від 22.04.2020 р. (справа № 201/7264/18) (том 3 а.с. 210-217).
У справі № 201/3432/18 рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.01.2020 р., залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 25.06.2020 р. встановлено наступне: «Суд встановив, що позивачі звернулись із заявами про вчинення корупційних правопорушень до НАЗК 14.04.2019 р. (т. 2 а.с. 91-92) та 16.12.2019 р. (т. 2 а.с. 119-121). Спірні накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 30-к та 31-к були винесені 16.03.2018 р., тобто заходи дисциплінарної відповідальності до ОСОБА_1 та ОСОБА_1 були застосовані до повідомлення ними про корупційні правопорушення посадових осіб КВНЗ «ДБМК» ДОР, у зв`язку із чим відсутній зв`язок між негативними заходами впливу та повідомленням позивачами про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції». Позивачами не було надано належних та допустимих доказів встановлення фактів порушення Закону України «Про запобігання корупції» посадовими особами КВНЗ «ДБМК» ДОР.»
У справі № 201/7371/18 рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.01.2020 р., залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 24.03.2020 р. встановлено наступне: «Суд встановив, що позивач звернулась із заявою про вчинення корупційних правопорушень до НАЗК 14.04.2018 р. (а.с. 147). Спірний наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 36-к був винесений 27.03.2018 р., тобто заходи дисциплінарної відповідальності до ОСОБА_1 були застосовані до повідомлення нею про корупційні правопорушення посадових осіб КВНЗ «ДБМК» ДОР, у зв`язку із чим відсутній зв`язок між негативними заходами впливу та повідомленням позивачем про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції». Позивачем не було надано належних та допустимих доказів встановлення фактів порушення Закону України «Про запобігання корупції» посадовими особами КВНЗ «ДБМК» ДОР.»
У справі № 201/7370/18 рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.01.2020 р., залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 30.06.2020 р. встановлено наступне: «Суд встановив, що позивач звернулась із заявою про вчинення корупційних правопорушень до НАЗК 14.04.2018 р.. Спірний наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 40-к був винесений 29.03.2018 р., тобто заходи дисциплінарної відповідальності до ОСОБА_1 були застосовані до повідомлення нею про корупційні правопорушення посадових осіб КВНЗ «ДБМК» ДОР, у зв`язку із чим відсутній зв`язок між негативними заходами впливу та повідомленням позивачем про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції». Позивачем не було надано належних та допустимих доказів встановлення фактів порушення Закону України «Про запобігання корупції» посадовими особами КВНЗ «ДБМК» ДОР»
У справі № 201/7264/18 рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.01.2020 р., залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.04.2020 р. встановлено наступне: «Суд встановив, що позивач звернулась із заявою про вчинення корупційних правопорушень до НАЗК 14.04.2018 р. (а.с. 180). Спірний наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 43-к був винесений 12.04.2018 р., тобто заходи дисциплінарної відповідальності до ОСОБА_1 були застосовані до повідомлення нею про корупційні правопорушення посадових осіб КВНЗ «ДБМК» ДОР, у зв`язку із чим відсутній зв`язок між негативними заходами впливу та повідомленням позивачем про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції». Позивачем не було надано належних та допустимих доказів встановлення фактів порушення Закону України «Про запобігання корупції» посадовими особами КВНЗ «ДБМК» ДОР.»
Судом на основні рішень, що мають для цієї справи преюдиційне значення, встановлено, що до притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення наказом по КВНЗ «ДБМК» ДОР № 71-к від 21.06.2018 р. позивачка притягалась до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган наказами № 30-к від 16.03.2018 р., № 36-к від 27.03.2018 р., № 40-к від 29.03.2018 р., № 43-к від 12.04.2018 р., законність яких встановлено судовими рішеннями, а також судом встановлено, що відповідно до змісту преюдиційних судових рішень позивачка не набула статусу викривача станом на 16.03.2018 р., 27.03.2018 р., 29.03.2018 р. та 12.04.2018 р. У зв`язку із цим, суд констатує той факт, що позивачка неодноразово мала дисциплінарні стягнення і до моменту звернення до НАЗК заявою від 14.04.2018 р., продовжувала вчинювати дисциплінарні проступки, статусу викривача раніше не набула, між повідомленням від 14.04.2018 р. та наказом № 71-к від 21.06.2018 р. пройшло більше двох місяців, у зв`язку із чим суд доходить висновку про відсутність причинного зв`язку між повідомленням позивачки про корупційне правопорушення від 14.04.2018 р. та притягненням її до дисциплінарної відповідальності наказом № 71-к від 21.06.2018 р, за наслідком чого приписи, передбачені ст.53 Закону України «Про запобігання корупції» (у редакції станом на 21.06.2018 р.) не можуть бути застосованими до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд 1 інстанції виходив із того, що позивачка не надала суду жодного належного та допустимого доказу того, що вона відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» є викривачем, та не довела, що притягнення їх до дисциплінарної відповідальності пов`язано з їх повідомленнями про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» посадових осіб КВНЗ «ДБМК» ДОР. Судом не встановлено порушень КВНЗ «ДБМК» ДОР передбаченого КЗпП порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 у вигляді звільнення, винесеного наказом № 71-к від 21.06.2018 р. За таких умов позовні вимоги щодо визнання наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності 71-к від 21.06.2018 р. незаконним задоволенню не підлягають. Позовні вимоги щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану щорічну відпустку, матеріальну допомогу, відшкодування моральної шкоди, завданої притягненням до дисциплінарної відповідальності, є похідними від вимоги щодо визнання наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності незаконним, а тому самостійного обґрунтування судом мотивів залишення їх без задоволення не потребують.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду 1 інстанції.
Згідно зі ст. 1 КЗпП Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.
Відповідно до ст. 4 КЗпП законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Згідно зі ст. 139 КЗпП працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Відповідно до ст. 140 КЗпП трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю.
У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.
Згідно зі ст.142 КЗпП трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил.
Відповідно до ч. 1 ст. 147 за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.
Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Стаття 147-1 КзпП встановлює, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.
На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті. Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством.
Стаття 148 КЗпП передбачає, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
Статтею 149 КЗпП встановлено порядок застосування дисциплінарних стягнень. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.
Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.
Відповідно до ст. 139 КЗпП, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Судом 1 інстанції встановлено, з чим погоджується й апеляційний суд, що порушень КВНЗ «ДБМК» ДОР передбаченого КЗпП порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 у вигляді звільнення, винесеного наказом № 71-к від 21.06.2018 р. не встановлено.

Доводи апеляційної скарги щодо розгляду питання про звільнення позивача за її відсутності, ненадання згоди профспілковим комітетом, спростовується матеріалами справи, зокрема, запрошеннями на засідання профспілкового комітету від 18.06.2018 року та 20.06.2018 року. Протоколом засідання профспілкового комітету №31 від 19.06.2018 р., яким вирішено провести повторне засідання з огляду на неявку Позивача (том 1 а.с.157-162). Протоколом засідання профспілкового комітету №32 від 21.06.2018, яким надано згоду на звільнення ОСОБА_1 за п. 3 ст. 40 КЗпП України (том 1 а.с.163-165). Повідомленням № 4 від 21.06.2018 про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 (том 1 а.с.156). 
Крім того, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що суд 1 інстанції не досліджував це питання.
Доводи апеляційної скарги щодо ненадання позивачу трудової книжки з вини роботодавця, колегія суддів відхиляє, оскільки судом 1 інстанції досліджувалися: акт № 46 від 21.06.2018 р. «Про неможливість ознайомлення ОСОБА_1 під підпис з наказом «Про звільнення практичного психолога ОСОБА_1 » та видати їй трудову книжку», акт № 49 від 02.07.2018 р. «Про повторну відмову ОСОБА_1 від ознайомлення з наказом від 21.06.2018 р. № 71-К «Про звільнення психолога ОСОБА_1 » та отримання нею трудової книжки» (том 3 а.с. 77).

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.
Положеннями ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та фактично зводяться до незгоди з рішенням суду та особистого тлумачення норм права й обставин справи. Судом першої інстанції у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому його слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 -  залишити без задоволення. 

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2020 року - залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: