Номер провадження: 22-ц/813/5200/21 
Номер справи місцевого суду: 522/24289/13-ц
Головуючий у першій інстанції Шкамерда К.С.
Доповідач Ващенко  Л. Г.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2021 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого – судді Ващенко Л.Г.,
суддів - Сєвєрової Є.С., Колеснікова Г.Я.,
за участі секретаря – Чепрас А.І., 

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1   на ухвалу  Приморського районного  суду м.  Одеси від  08 лютого 2019 року про  зупинення стягнення  на підставі  виконавчого листа (одноособово суддя Шкамерда К.С.) у цивільній справі за  скаргою ОСОБА_2  на рішення та дії  державного виконавця, стягувач:  ОСОБА_1 ,  заінтересовані особи:   ОСОБА_3 , перший Суворовський  відділ державної  виконавчої служби  м. Одеса Головного  територіального управління  юстиції в  Одеській області,  заступник першого Суворовського відділу  державної виконавчої  служби м. Одеса Головного територіального управління  юстиції в  Одеській області  Дараган Вікторія Олександрівна,  державний виконавець Гончаренко Андрій Віталійович,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА
28.01.2019 року ОСОБА_2 звернувся зі скаргою на рішення та дії  державного виконавця, а саме: визнання протиправною та скасування постанови заступника начальника Суворовського відділу ДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області Гончаренка А.В. від 17.05.2017 року про арешт майна боржника у виконавчому провадженні ВП № 52989543; визнання протиправною та скасування постанови заступника начальника Першого Суворовського відділу ДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області Дараган В.О. від 29.08.2018 року про опис та арешт майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні ВП № 52989543; визнання протиправними дій заступника начальника Першого Суворовського відділу ДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області Дараган В.О. щодо передачі Одеській філії ДП «СЕТАМ» пакету документів для проведення реалізації майна ОСОБА_2 .
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2019 року задоволено клопотання представника ОСОБА_2 і зупинено стягнення на підставі виконавчого листа № 522/24289/13-ц, виданого 22.11.2016 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 289 703,74 гривень.
Не погодившись з ухвалою суду від 08.02.2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга  ОСОБА_1  зазначає: 
При розгляді питання про забезпечення позову, відповідно до ст. ст. 151. 152 ЦПК України, згідно роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суди повинні враховувати докази, надані позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, пересвідчившись в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясовують обсяг позовних вимог, а також відповідність і співмірність способу забезпечення позову який просить застосувати заявник, позовним вимогам, в порядку забезпечення заявленого позову.
У висновку № 11(2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень і важливим аспектом права на справедливий суд; судове рішення високої якості – це рішення, яке досягає правильного результату, наскільки це дозволяють надані суду матеріали, у справедливий, швидкий, зрозумілий та недвозначний спосіб.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов`язків має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
Застосований судом захід забезпечення позову не є співмірним із заявленими вимогами.
Про існування ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 17.02.2017 року щодо заміни сторони у виконавчому провадженні ОСОБА_2 було відомо на протязі тривалого часу, тому скарга на рішення та дії державного виконавця подана з порушенням вимог ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».
Заявник ОСОБА_2 і його представник, а також заінтерсовані особи: ОСОБА_3 , перший Суворовський  відділ державної  виконавчої служби  м. Одеса Головного  територіального управління  юстиції в  Одеській області в особі Дараган В.О. і Гончаренка А.В. не скористались правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання представника ОСОБА_2 про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа виходив з того, що підстави для зупинення стягнення передбачені п.4 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.58-60).
Колегія суддів не погоджується з висновками суду в цій частині з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається наступне.
У січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся зі скаргою на рішення та дії  державного виконавця, а саме: визнання протиправною та скасування постанови заступника начальника Суворовського відділу ДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області Гончаренка А.В. від 17.05.2017 року про арешт майна боржника у виконавчому провадженні ВП № 52989543; визнання протиправною та скасування постанови заступника начальника Першого Суворовського відділу ДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області Дараган В.О. від 29.08.2018 року про опис та арешт майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні ВП № 52989543; визнання протиправними дій заступника начальника Першого Суворовського відділу ДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області Дараган В.О. щодо передачі Одеській філії ДП «СЕТАМ» пакету документів для проведення реалізації майна ОСОБА_2 (а.с.2-7).
07.02.2019 року представник ОСОБА_2 подав заяву про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа, зазначаючи, що до завершення розгляду скарги, при наявності для цього підстав, суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (п.4 ч.1 ст. 37 «Закону про виконавче провадження», а.с.52-54).
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦПК України).
Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.1 ст. 149, п.6 ч.1, ч.3 ст. 150 ЦПК України). 
У розумінні ст. 150 ч.1 п.6 ЦПК України, позовна заява (скарга) може бути забезпечена шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.
Виконавчий документ, а саме, виконавчий лист №522/24289/13-ц від 22.11.2016 року, виданий Приморським районним судом м. Одеси, на підставі якого відкрито ВП №52989543, не є предметом оскарження боржником у судовому порядку.
Предметом розгляду в суді є скарга ОСОБА_2 , який оскаржує дії та рішення державних виконавців у ВП №52989543, а саме: постанову від 17.05.2017 року про арешт майна боржника; постанову від 29.08.2018 року про опис та арешт майна (коштів) боржника; постанову від 05.09.2018 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні (а.с.7,17-19).
Посилання суду в ухвалі і представника ОСОБА_2 у клопотанні на можливість зупинення стягнення на підставі документа, з підстав п.4 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.53,59), є необґрунтованими.
Так, за змістом ст. 34 ч.1 п.2 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій), виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.
Тобто йдеться про те, що виконавець, а не суд, зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.
Разом з тим, суд зупиняє стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, відповідно до ст. 150 ч.1 п.6 ЦПК України.
Обґрунтування суду і представника ОСОБА_2 із посиланням на п.4 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставними і тому, що ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій), визначала порядок повернення виконавчого документа стягувачу.
Зважаючи на те, що застосований судом спосіб забезпечення скарги ОСОБА_2 на дії і рішення державних виконавців у виконавчому провадженні №52989543 є неспівмірними із заявленими вимогами, у даному випадку не йдеться про оскарження боржником у судовому порядку виконавчого документа, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення скарги у порядку ст. 447 ЦПК України.
Колегія суддів звертає увагу на наступне.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.03.2019 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу суду від 08.02.2019 року (а.с.103,104).
Копія ухвали суду від 27.03.2019 року надіслана особам, які беруть участь у справі (а.с.107-111).
Про існування цивільної справи №522/24289/13-ц заявнику ОСОБА_2  беззаперечно відомо, оскільки саме він є ініціатором звернення до суду зі скаргою на дії і рішення державних виконавців під час примусового виконання судового рішення, на підставі якої у лютому 2019 року суд відкрив провадження у справі (а.с.2-7).
Справа знаходиться у провадженні апеляційного суду з березня 2019 року.
Протягом березня 2019 року – лютого 2021 року ОСОБА_2 , як особа, яка порушила справу у суді, жодного разу не поцікавився розглядом його справи в суді.
Судові повістки, які суд надсилав ОСОБА_2 за адресою, визначену ним у скарзі і за якою він зареєстрований в м. Одесі, ОСОБА_2 не отримує (а.с. 2, 8, 111, 126, 128, 162, 200, 201).
Учасники справи зобов`язані, у тому числі,сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи (ст. 43 ч.2 п.2 ЦПК України). Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.  Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства (ст. 44 ч.ч.1,2 ЦПК України).
З урахуванням конкретних обставин справи, суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню судочинства, зокрема: подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи (п.66 постанови Верховного Суду від 04.08.2020 року по справі № 183/6913/16 (2-а/183/43/17).
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ч.1 ст. 3 ЦПК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.11.2019 року по справі № 337/474/14-ц).
ОСОБА_2 бездіє і це полягає в тому, що він, як ініціатор цивільного провадження за скаргою у суді, тривалий час не цікавиться рухом своєї справи ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанцій, тобто недобросовісно створює особам, які беруть участь у справі, перепони для руху справи.
Європейський суд з прав людини (далі-ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України", п. 28, № 16652/04, від 02.12.2010 року). Запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (рішення ЄСПЛ у справі "Мусієнко проти України", п.24, № 26976/06, від 20.01.2011 року).
Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 року у справі № 36655/02 «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 року у справі № 30979/96 «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France)). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 року у справі «Красношапка проти України»).
Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що бездіяльність  ОСОБА_2  містить ознаки недобросовісності під час розгляду справи в суді, створює перепони для руху справи і є зловживанням ним процесуальними правами на участь у судовому засіданні, тому суд апеляційної інстанції не бачить перешкод для розгляду справи по суті 04.02.2021 року.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ст. 376 ч.1, ч.2 ЦПК України).
Приймаючи до уваги, що висновки суду не відповідають обставинам справи, суд порушив норми процесуального права – ст. 150 ЦПК України, що призвело до неправильного вирішення клопотання про забезпечення скарги і неправильно застосував норми матеріального права – ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», ухвала суду в частині задоволення клопотання про зупинення стягнення  на підставі  виконавчого листа підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.
СУДОВІ ВИТРАТИ 
Судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника (ст. 452 ЦПК України).
З огляду на те, що предметом розгляду в суді апеляційної інстанції є ухвала суду про забезпечення скарги на дії і рішення під час примусового виконання судового рішення, судові витрати підлягають розподілу за результатами розгляду скарги по суті.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.104, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:         

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – задовольнити.
Ухвалу  Приморського районного  суду м.  Одеси від  08  лютого 2019  року про зупинення стягнення  на підставі  виконавчого листа  – скасувати.
Відмовити представнику ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про зупинення стягнення  на підставі  виконавчого листа.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови суду складено 22.02.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Г.Я. Колесніков 

Є.С. Сєвєрова