РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2021 року
м. Рівне

Справа № 572/2772/20
Провадження № 22-ц/4815/354/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого Ковальчук Н. М.        
суддів: Боймиструка С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 14 грудня 2020 року у складі судді Довгого І. І., ухвалене в м. Сарни Рівненської області о 09 годині 15 хвилин, повний текст якого складено 14 грудня 2020 року, 

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що на підставі заяви б/н від 04.08.2014 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором у відповідача станом на 09.09.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 57 371,59 грн., куди включено: 6 266,86 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2 251,76 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 48 852,97 грн. - нарахована пеня. Просило суд стягнути з відповідача заборгованість у зазначеному розмірі, а також судові витрати.

Заочним рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 14 грудня 2020 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 4 000 гривень заборгованості за кредитним договором на виконання умов договору кредиту б/н від 04.08.2014 року, а також 146 гривень 55 копійок судових витрат. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.    

Рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення вимог про стягнення тіла кредиту вмотивоване передбаченим законом обов`язком позичальника повернути кредит у строк та на умовах, передбачених договором, та обґрунтовано тими обставинами справи, які вказують, що такий обов`язок відповідачем як позичальником не був дотриманий. Судом враховано, що заборгованість по тілу кредиту, заявлена Банком, перевищує суму кредитного ліміту, а тому стягнуто борг за кредитним договором в межах суми кредитного ліміту, тобто в розмірі 4 000 грн.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій за порушення зобов`язання рішення суду вмотивоване тим, що такі умови кредитування між сторонами погоджені не були, оскільки відповідач як позичальник підписав лише Анкету-заяву, у якій відсутні умови щодо нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені), а тому відсутні передбачені законом підстави для стягнення цих сум за договором кредиту. Судом також враховано, що Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Вважаючи рішення суду незаконним, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення суду, в частині незадоволених позовних вимог, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що відповідачем було підписано Анкету-Заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг». Відповідач згоден, що Анкета-Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, правилами користування карткою, основними умовами обслуговування складають Договір про надання банківських послуг. Відповідачу 04.08.2014 року було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено кредитний ліміт в розмірі 300 грн., який в подальшому був збільшений до 4000 грн., що вбачається з довідки про відкриття рахунку, довідки про зміну кредитного ліміту. З розрахунку заборгованості вбачається, що у відповідача виникло прострочене зобов`язання що сплати тіла кредиту, колонка «Тіло кредиту прострочене на звітну дату», 181 день наступив 01.10.2019 року і саме з цієї дати відповідачу почали нараховуватися відсотки у відповідності до змін Умов та правил надання банківських послуг від 01.03.2019 року, які розміщені на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк». Вважає, що суд безпідставно звільнив боржника від сплати відсотків. Відповідач здійснював погашення кредиту з порушенням термінів, що підтверджується розрахунком заборгованості. Дії відповідача з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування. Крім того, відповідач звертався до Банку з метою перевипуску картки. Розрахунок заборгованості доданий до позовної заяви повністю відображає рух коштів за карткою, стан нарахувань в певні періоди часу, розмір заборгованості, в тому числі, і за тілом простроченого кредиту. Відповідач не оспорює факту укладення договору, з позовом про визнання недійсним кредитного договору не звертався, не оспорює у нього заборгованості за кредитом. Кошти в необхідному розмірі відповідач не сплачував, а тому у нього виникла заборгованість, яка складається із заборгованості простроченого кредиту, тобто овердрафту. Банком заявлено основну вимогу за зобов`язанням позичальника - повернення фактично отриманих коштів, яка має дві складові: тіло кредиту та прострочене тіло кредиту та санкції за порушення умов договору. Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін. Також просить судові витрати покласти на відповідача.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 04 серпня 2014 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Договір складається із Анкети-заяви, Пам`ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку.

Про згоду відповідача на укладення договору свідчить підпис ОСОБА_1 в Анкеті-заяві.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, і - як наслідок - виникнення заборгованості, про стягнення якої Банк і звернувся з даним позовом до суду.

Із долученого до позовної заяви розрахунку вбачається, що Банк визначив заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 09 вересня 2020 року в сумі 57 371,59 грн., куди включено: 6 266,86 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2 251,76 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 48 852,97 грн. - нарахована пеня.

Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).

Водночас, відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, ч.1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

На обґрунтування позовних вимог Банк зазначав, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами банківських послуг та Тарифами банку складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Окрім того, вказував, що заявою відповідача підтверджується і той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були йому надані для ознайомлення в письмовій формі. На підтвердження додано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» від 04.08.2014 року, яка підписана сторонами.

Разом з тим, при дослідженні вказаної Заяви встановлено, що остання не містить даних про суму кредиту чи кредитного ліміту, даних про вид, номер та строк дії кредитної картки. 

Вказана Заява містить підпис ОСОБА_1 в графі про отримання та ознайомлення з Пам`яткою клієнта, Тарифами і основними умовами обслуговування і кредитування, проте докази на підтвердження того, що вона ознайомлена саме із цими документами, відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.
Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.

На обґрунтування позовних вимог Банк  вказує, що при укладання договору сторони керувалися саме вказаними нормами законодавства, при цьому, формулярами та стандартними формами є Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, згідно яких обслуговується відповідач.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо зміни кредитного ліміту, сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Покликання у апеляційній скарзі на те, що позичальник був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, згідно яких обслуговується відповідач, включаючи стягнення неустойки за порушення умов договору, не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З тексту Заяви, підписаної відповідачем, не вбачається, що особа ознайомилася з умовами надання кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», оскільки останні не підписані відповідачем, а тому такі Витяги не є належним доказом встановлення та погодження сторонами умов укладеного між ними кредитного договору.

Оскільки відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні таких позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17.

Щодо вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 2 251 грн. 76 коп., то, як вбачається із розрахунку заборгованості, вона нарахована в розмірі відсоткової ставки визначеної з урахуванням Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна, Gold» та Умов та правил надання банківських послуг, яку сторони в письмовому вигляді не обумовлювали (проценти договірні), а не в розмірі трьох процентів річних від простроченої суми (проценти встановлені законом). 

За таких обставин, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача наведених у позовній заяві та розрахунку заборгованості станом на 07 вересня 2020 року нарахованих штрафів та відсотків, розрахованих з урахуванням передбаченого Умовами та правилами порядку збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань у разі недостатності на рахунку коштів для нарахування відсотків, заборгованості за простроченими відсотками в розмірі та заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит в розмірі відсоткової ставки визначеної з урахуванням Тарифів з обслуговування кредитних карт типу «Універсальна» та Умов та правил надання банківських послуг, яку сторони в письмовому вигляді не обумовлювали.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що позовна вимога про стягнення заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором підлягає до задоволення.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Як вбачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № б/н від 04.08.2014 року, наданого Банком, заборгованість позичальника по тілу кредиту (поточне тіло - 0,00 грн., + прострочене тіло - 6 266,86 грн.) становить 6 266 гривень 86 копійок.

Така заборгованість відповідачем не спростована, підтвердження розрахунками, наданими позивачем, де відображено рух коштів з використанням кредиту та його погашенням, і відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору, а тому підлягає до стягнення.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. 

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по відсотках, комісії та штрафах, та наявність таких підстав для стягнення тіла кредиту.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд приходить до переконання, що місцевим судом було неповно встановлено обставини справи та неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють кредитні правовідносини, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нової постанови про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.08.2014р. в частині тіла кредиту на суму 6 266 гривень 86 копійок.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю  або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового  рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність  висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені ним судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви та апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог в сумі 574,02 грн..

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 14 грудня 2020 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання:  АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків для фізичних осіб НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, рах. № НОМЕР_2 , МФО 305299, юридична адреса: 01001, м.Київ вул.Грушевського, 1Д) заборгованість за кредитним договором № б/н від 04 серпня 2014 року в сумі 6 266 (шість тисяч двісті шістдесят шість) гривень 86 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання:  АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків для фізичних осіб НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, рах. № НОМЕР_2 , МФО 305299, юридична адреса: 01001, м.Київ вул.Грушевського, 1Д) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 574 (п`ятсот сімдесят чотири) гривні 02 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 березня 2021 року.

Головуючий                                                Ковальчук Н. М.

Судді:                                                        Шимків С. С.
                                       
                                       Боймиструк С. В.