СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2021 р.                                                                          Справа № 922/3253/20  
Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий:	Зубченко І.В. (доповідач),	
судді:	Радіонова О.О., Чернота Л.Ф. 	
при секретарі судового засідання:	 Пляс Л.Ф.	
за участю представників:	 	
від позивача:	Стриж Л.А., ордер серія АХ №1040278 від 15.02.2021р., свідоцтво №2161 від 25.10.2017р., угода про надання правової допомоги №3012 від 30.12.2020р.	
від відповідача:	не з`явився	
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу	  Товариства з обмеженою відповідальністю “Завод “Будінвест”, м.Харків (вх.№377 Х/3 від 28.01.2021р.)	
на додаткове рішення господарського суду	 Харківської області	
ухвалене	06.01.2021р. (повний текст складено та підписано 15.01.2021р. у м.Харкові)	
у справі	№922/3253/20 (суддя Пономаренко Т.О.)	
за позовом	Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія з управління активами “Фінекс-Капітал” в інтересах Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду “Стаксель”, м.Харків	
до 	Товариства з обмеженою відповідальністю “Завод “Будінвест”, м.Харків	
про	стягнення штрафних санкцій	

В С Т А Н О В И В:
У  жовтні 2020р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" в інтересах Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель", м.Харків, позивач, звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест", м.Харків, про стягнення штрафу у розмірі 420.000,00грн. за порушення п.6.8 кредитного договору №23019/ЮКР/0 від 06.12.2019р.  у вигляді  неповідомлення кредитора про наявні претензії з боку третіх осіб (Харківської міської ради). 
02.12.2020р. представником позивача до закінчення судових дебатів у справі надано заяву про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 23.000,00грн.
Рішенням господарського суду Харківської області від 30.12.2020р. (повний текст складено та підписано 06.01.2021р.) у справі №922/3253/20 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" в інтересах Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель" штраф у розмірі 420.000,00грн. за порушення п.6.8 кредитного договору №23019/ЮКР/0 від 06.12.2019р. та суму судового збору у розмірі  6.300,00грн. У стягненні суми судового збору у розмірі 94,50грн. відмовлено.
Додатковим рішенням господарського суду Харківської області від 06.01.2021р. (повний текст складено та підписано 15.01.2021р.) у справі №922/3253/20 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" в інтересах Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель" про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13.000,00грн. В іншій частині відмовлено.
Ухвалюючи додаткове рішення, місцевий господарський суд виходив з наступного:
- матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження яких адвокат витратив би значний час. Так, предметом дослідження є один кредитний договір №23019/ЮКР/0 від 06.12.2019р., один меморіальний ордер, один договір про відступлення права вимоги та додатки до нього, два акти приймання-передачі, одне платіжне доручення, одне повідомлення про заміну кредитора, одна роздруківка ухвали господарського суду Харківської області;
- судом здійснено моніторинг справ №922/3250/20, №922/3251/20, №922/3252/20, №922/3254/20, №922/3436/20, №922/3437/20, №922/3471/20, на які посилався відповідач в обґрунтування клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, під час якого встановлено, що представником позивача дійсно було заявлено вісім однотипних позовів, що стосуються одних і тих самих правовідносин, які витікають з одного й того самого кредитного договору №23019/ЮКР/0 від 06.12.2019р.;
-  надання консультації з питань відкриття провадження у справі, порядку і строків судового розгляду не може бути віднесене до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені статтями 1, 19 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", а тому витрати на здійснення вказаної послуги не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись із зазначеним додатковим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю “Завод “Будінвест” звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить додаткове рішення змінити, зменшивши відшкодування судових витрат на правничу допомогу до 1.000,00грн., усі судові витрати покласти на позивача. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що  заявлені  позивачем судові витрати на правничу допомогу є завищеними та такими, що не відповідають критеріям обґрунтованості, співмірності та розумності, а обсяг наданих адвокатом позивача послуг не відповідає критерію реальності.
Для розгляду справи згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28.01.2021р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (доповідач) Зубченко І.В., судді Радіонова О.О., Чернота Л.Ф.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.02.2021р. відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, зобов`язано позивача у строк до 17.02.2021р. включно надати до суду відзив на апеляційну скаргу, призначено розгляд справи на 24.02.2021р. об 11:00год.
16.02.2021р. (згідно штампу канцелярії, наявного на першому аркуші документа) через канцелярію суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечує, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення – без змін. Свої заперечення обґрунтовує тим, що позивачем надано всі необхідні документи, які підтверджують факт понесення витрат на правничу допомогу на суму 23.000,00грн. (відповідні угоди, платіжне доручення, акт приймання-передачі виконаних робіт тощо). Поряд з цим, відповідачем  не надано жодних доказів та належного обґрунтування того, що витрати позивача на правничу допомогу є завищеними. Крім того відповідачем не зазначено, які з вимог, визначених у ч.4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), не були дотримані при визначенні  розміру витрат на оплату послуг адвоката. 
У судове засідання 24.02.2021р. з`явився представник позивача, який заперечував проти вимог та доводів апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Разом з тим, 24.02.2021р. на електронну адресу суду надіслав клопотання про відкладення розгляду справи (засвідчене електронним цифровим підписом), мотивоване зайнятістю представника – адвоката Орлова О.О. в іншому судовому провадженні – у засіданні Харківського окружного адміністративного суду у справі №820/1169/17, яке призначене на 24.02.2021р. о 10:30год.
Колегія суддів, розглянувши зазначене клопотання, дійшла висновку про відмову в його задоволенні, оскільки відповідач   не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно приписів статей 56, 58 ГПК України. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 74 - 79 ГПК України).
Згідно з ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників у судове засідання 24.02.2021р. судом обов`язковою не визнавалась, у справі достатньо матеріалів для розгляду справи по суті, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу відповідача в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами за відсутністю представника відповідача.
Суд апеляційної інстанції, відповідно до статті 269 ГПК України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Відповідно до ст.ст.222,  223 ГПК України та п.17.7 Перехідних положень ГПК України  здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації, складено протокол.
У судовому засіданні 24.02.2021р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ст.244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати.
Як свідчать матеріали справи, представник позивача в заяві про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, пов`язану з розглядом справи, просив суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 23.000,00грн.
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Разом із тим, згідно зі статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст.16 ГПК України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст.124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.126 ГПК України):
- подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи;
- зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (ст.129 ГПК України).
Згідно зі ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.129 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 ГПК України).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі “Баришевський проти України”, рішення у справі “Гімайдуліна і інших проти України”, рішення у справі “Двойних проти України”, рішення у справі “Меріт проти України” та рішення у справі “East/West Alliance Limited” проти України”, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі №922/445/19 зазначено, що за змістом п.1 ч.2 ст.126, ч.8 ст.129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Враховуючи вищевикладене, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.
Аналогічна правова позиція також викладена у додаткових постановах Верховного Суду від 22.03.2018р. у справі №910/9111/17 та від 11.12.2018р. у справі №910/2170/18.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просив суд першої інстанції покласти на відповідача судові витрати. У заяві про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, пов`язану з розглядом справи, позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 23.000,00грн.
Позивачем  на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано суду першої інстанції наступні документи: угоду про надання правової допомоги №2812 від 28.12.2019р., укладену між ним та адвокатом Стриж Л.А.; ордер серія ХВ №1604000095 від 01.10.2020р. на представництво адвокатом Стриж Л.А. інтересів позивача в суді першої інстанції; додаткову угоду №1 від 28.12.2019р. до угоди про надання правової допомоги №2812 від 28.12.2019р.; акт №1 приймання-передачі виконаних робіт від 01.12.2020р. за угодою про надання правової допомоги №2812 від 28.12.2019р. на загальну суму 23.000,00грн.; додаток №1 від 09ю10.2020р. до угоди про надання правової допомоги №2812 від 28.12.2019р.; платіжне доручення №168 від 01.12.2020р. на суму 23.000,00грн.
Дослідивши надані позивачем докази, колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що вони  підтверджують фактичне понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 23.000,00грн.
Водночас, за змістом ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч.4 названої статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5, 6 ст.126 ГПК України).
Отже, у розумінні положень ч.5 ст.126 ГПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене у ч.4 ст.129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.4 ст.129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГПК України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5, 6 ст.126 ГПК України).
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч.5-7, 9 ст.129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 ст.129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі №922/445/19 та постанові Верховного Суду від 08.04.2020р. у справі №922/2685/19.
Ті самі критерії розподілу судових витрат застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі №905/1795/18.
Відповідач, не погоджуючись із розміром витрат на оплату послуг адвоката позивача, надав клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. Зазначені клопотання відповідач обґрунтовує тим, що представником позивача було заявлено вісім однотипних позовів, що стосуються одних і тих самих правовідносин сторін, які витікають з одного і того самого договору, отже, враховуючи величезний досвід адвоката Стриж Л.А., однотипність правовідносин, що витікають з одного й того ж договору, за якими подано декілька однотипних позовів, витрати позивача на правничу допомогу у даній справі не відповідають вимогам співмірності зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі із впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зважаючи на наведене, відповідач вважає, що витрати на правничу допомогу, заявлені до відшкодування у справі №922/3253/20, є занадто завищеними та такими, що не відповідають критеріям обґрунтованості, співмірності та розумності. 
Поряд з цим, на думку відповідача, відповідь на відзив та інші процесуальні документи не містять ґрунтовного та ретельного аналізу норм матеріального і процесуального права, по суті відтворюють подані аналогічні позови з незначними змінами викладеного порушення та визначення відповідного пункту договору. Також, за твердженням відповідача, заявлені у цій справі витрати на професійну правничу допомогу не відповідають принципу співмірності із витраченим на підготовку процесуальних документів часом. Посилаючись на дані обставини,  відповідач вважає, що обсяг наданих адвокатом при розгляді справи послуг та їх заявлена вартість не відповідають критерію реальності витрат, що підлягають відшкодуванню за рахунок іншої сторони і відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, підлягає зменшенню до 1.000,00грн. На підтвердження вищезазначеного представник відповідача надає копії позовних заяв.
Аналогічними за змістом є доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, а також надані сторонами докази, погоджується із висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення заяви позивача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, а саме у розмірі 13.000,00грн. При цьому колегія суддів виходить з того, що для кваліфікованого юриста (адвоката) спір у даній справі відноситься до спорів незначної складності, які виникають у зв`язку із неналежним виконанням кредитного договору. Зі змісту правовідносин, з яких виник спір у даній справі, вбачається, що вони регулюються незначною кількістю нормативно-правових актів. Отже, великої кількості норм законів та підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню і застосуванню адвокатом, розглядувані правовідносини не потребують.
Договірні правовідносини сторін засновані на двох договорах: кредитному договорі та договорі про відступлення права вимоги, які не є значними за обсягом та не потребують для кваліфікованого адвоката великої кількості часу для надання їм правової оцінки. При цьому матеріали справи взагалі не містять великої кількості документів, на дослідження яких адвокат витратив би багато часу. Так, предметом дослідження за позовною заявою є один кредитний договір №23019/ЮКР/0 від 06.12.2019р., один меморіальний ордер, один договір про відступлення права вимоги та додатки до нього, два акти приймання-передачі, одне платіжне доручення, одне повідомлення про заміну кредитора, одна роздруківка ухвали господарського суду Харківської області.
Крім цього, зі змісту позовних заяв у справах №922/3250/20, №922/3251/20, №922/3252/20, №922/3254/20, №922/3436/20, №922/3437/20, №922/3471/20, копії яких було надано відповідачем в обґрунтування клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, вбачається, що представником позивача дійсно заявлено вісім однотипних позовів, що стосуються одних і тих самих правовідносин, які витікають з одного й того самого кредитного договору №23019/ЮКР/0 від 06.12.2019р.
Дії адвоката у вигляді надання консультації з питань відкриття провадження у справі, порядку і строків судового розгляду, зазначені у п.2 акту приймання-передачі виконаних робіт за угодою про надання правової допомоги №2812 від 28.12.2019р., не можуть  бути віднесені до жодного із видів правничої допомоги, які передбачені у статтях 1, 19 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", а тому витрати на здійснення вказаної послуги не можуть бути відшкодовані позивачу. 
Разом з цим, адвокатом здійснено досудовий аналіз справи; складено процесуальні документи (позовну заява, відповідь на відзив); організовано та направлено засобами поштового зв`язку копії позовної заяви та відповіді на відзив на адресу відповідача у справі; здійснено представництво інтересів клієнта (позивача) у судових засіданнях місцевого господарського суду 04.11.2020р. та 02.12.2020р. Зазначені дії цілком обґрунтовано внесені до переліку наданих послуг до акту приймання-передачі виконаних робіт за угодою про надання правової допомоги №2812 від 28.12.2019р.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд цілком правомірно частково задовольнив заяву представника позивача щодо вирішення питання про розподіл судових витрат на правову допомогу у розмірі 13.000,00грн., дотримавшись при  цьому критеріїв реальності адвокатських витрат, їх дійсності та необхідності, а також критерію розумності  розміру таких витрат.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі “Трофимчук проти України”).
Відповідно до частин 1-5 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржуване додаткове рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а фактично дублюють доводи клопотання про зменшення розміру відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, у зв`язку із чим додаткове рішення господарського суду Харківської області від 06.01.2021р. (повний текст складено та підписано 15.01.2021р.) у справі №922/3253/20 підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Завод “Будінвест” – без задоволення.
Враховуючи, що судовий збір при оскарженні додаткового судового рішення, яким вирішено питання розподілу судових витрат або встановлено порядок виконання судового рішення, не сплачується (постанова Верховного Суду від 20.12.2019р. у справі №240/6150/18), витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст.129 ГПК України судом апеляційної інстанції не розподіляються.
Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Завод “Будінвест”, м.Харків, на додаткове рішення господарського суду Харківської області від 06.01.2021р. (повний текст складено та підписано 15.01.2021р.) у справі №922/3253/20 – залишити без задоволення.
Додаткове рішення господарського суду Харківської області від 06.01.2021р. (повний текст складено та підписано 15.01.2021р.) у справі №922/3253/20 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

У судовому засіданні 24.02.2021р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Повний текст постанови складено та підписано 01.03.2021р. 

Головуючий суддя                                                                    І.В. Зубченко

Суддя                                                                                           О.О. Радіонова  

Суддя                                                                                           Л.Ф. Чернота