УХВАЛА

08 лютого 2021 року 
м. Київ
справа № 806/5185/15-а
адміністративне провадження № К/9901/3932/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Білак М.В., перевіривши касаційну скаргу Державної фіскальної служби України на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2020 року у справі №806/5185/15-а за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ від 26 жовтня 2015 року №3410-о, поновити на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2020 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 26 жовтня 2015 року № 3410-о щодо звільнення позивача з посади заступника начальника Житомирської митниці ДФС. 
Поновлено позивача на посаді заступника начальника Житомирської митниці ДФС. Стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 жовтня 2015 року по 24 грудня 2015 року у сумі 14299,2 грн. Допущено постанову в частині поновлення на посаді до негайного виконання.  
У поданій касаційній скарзі представник відповідача з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
8 лютого 2020 набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, що передбачають нові підстави для касаційного оскарження.
Так, відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального  права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного  Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається, зокрема, підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування  норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Дослідивши подану касаційну скаргу на предмет відповідності наведеним вимогам процесуального закону, суд установив, що у скарзі не зазначені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому касаційна скарга в частині наведених у ній обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції містить загальне посилання на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а також неврахування правових позицій Верховного Суду при прийнятті рішень. 
Однак, касаційна скарга не містить посилання на постанову Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваних судових рішеннях.
Крім того, ухвалою Верховного Суду від 24 вересня 2020 року касаційну скаргу Державної фіскальної служби України на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2020 року у справі №806/5185/15-а було залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків, а саме належного обґрунтування підстав касаційного оскарження.
Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року Верховний Суд повернув зазначену касаційну скаргу у зв`язку з не усуненням недоліків.
Повторно подана касаційна скарга Державної фіскальної служби України на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2020 року у справі №806/5185/15-а є ідентична за змістом в частині обґрунтувань підстав касаційного оскарження судових рішень.
Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом. 
Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку. 
За таких обставин касаційна скарга Державної фіскальної служби України підлягає поверненню як така, що не містить підстави касаційного оскарження постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2020 року у справі №806/5185/15-а.
Керуючись ст. ст. 169, 328,330,332 КАС України,

у х в а л и в :
Касаційну скаргу Державної фіскальної служби України на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2020 року у справі №806/5185/15-а за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя	М.В. Білак