ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

27 січня 2021 року                                                                        м. Чернівці
справа № 722/722/20
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Половінкіна Н. Ю. 
суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.
секретаря Вовкун Н.Ю.

учасники справи

позивач ОСОБА_1 
відповідач Сокирянська міська рада Чернівецької області

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2020 року, головуючий у першій інстанції Побережна О.Д.

постановила:
ОСОБА_1 у травні 2020 року звернулася до суду з позовом до Сокирянської міської ради Чернівецької області про визнання права власності на земельну частку (пай).
Зазначала, що працювала та була членом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Коболчинська» (колишній колгосп «Коболчинський») Сокирянського району Чернівецької області.
Рішенням 10 сесії 23 скликання Коболчинської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області від 24 квітня 2000 року включення до списку членів колективного сільськогосподарського підприємства, які мали право на земельну частку (пай).
Протоколом №1 загальних зборів колгоспників колгоспу «Коболчинський» від 17 березня 2000 року її було включено у додатковий список

Справа №722/722/20                  Головуючий у 1 інстанції Побережна О.Д.
Провадження №22-ц/822/51/21 Доповідач Половінкіна Н.Ю.
на одержання сертифікату на право на земельну частку (паю), однак відповідний сертифікат вона так і не отримала.
06 квітня 2020 року звернулась до Сокирянської міської ради Чернівецької області з заявою про надання їй земельної частки (паю), однак згідно відповіді від 23 квітня 2020 року №03-10/1019 їй було відмовлено.
Посилається на те, що була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, має право на частку (пай) з колективної власності.
Просила визнати право власності на земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього колгоспу «Коболчинський» Сокирянського району Чернівецької області за рахунок вільних земель на території Сокирянської міської ради Чернівецької області, зобов`язати відповідача виділити земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього колгоспу «Коболчинський» Сокирянського району Чернівецької області за рахунок вільних земель на території Сокирянської міської ради Чернівецької області.
       Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2020 року у позові відмовлено.        
        ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким визнати право власності на земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього колгоспу «Коболчинський» Сокирянського району Чернівецької області за рахунок вільних земель на території Сокирянської міської ради Чернівецької області, зобов`язати відповідача виділити позивачці земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього колгоспу «Коболчинський» Сокирянського району Чернівецької області за рахунок вільних земель на території Сокирянської міської ради Чернівецької області.
Зазначає про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, виникнення права на земельну ділянку частку(пай) з дня видачі колгоспу «Коболчинський» державного акту на право колективної власності на землю серії ЧВ №000ІІІ від 16 січня 1996 року виданий колгоспу «Коболчинський», неотримання сертифікату на право на земельну частку(пай) не позбавляє її права на земельну частку.
Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1  не надходило.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1  підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Відмовляючи у позові ОСОБА_1 до Сокирянської міської ради Чернівецької області про визнання права власності на земельну частку (пай), суд першої інстанції керувався положеннями пп.1, 2, 3, 5 ст.25 ЗК України, п.1, 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 р. №720/95, ст.2, 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 10 липня 2018 року №2498-УШ та прийшов до висновку про відсутність підстав для захисту права ОСОБА_1 на земельну частку пай у спосіб визнання право власності на земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього колгоспу «Коболчинський» Сокирянського району Чернівецької області за рахунок вільних земель на території Сокирянської міської ради Чернівецької області, зобов`язати відповідача виділити позивачці земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього колгоспу «Коболчинський» Сокирянського району Чернівецької області за рахунок вільних земель на території Сокирянської міської ради Чернівецької області.
На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції послався на не доведення ОСОБА_1 обставин видачі колгоспу "Коболчинський" державного акту на право колективної власності на землю.
Водночас судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 не вчинено будь-яких дій щодо отримання земельного паю у натурі у порядку, визначеному Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), а звернулася до Сокирянської міської ради Чернівецької області з приводу надання земельної частки (паю).
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення наведеним нормам не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 15 липня 1998 року була прийнята до колгоспу «Коболчинський» вагарем відповідно трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 .
Колгосп «Коболчинецький» згідно Указу Президента України від 03 грудня 1999 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» було реорганізовано в Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Коболчинська» 31 березня 2000 року 
01 квітня 2000 року ОСОБА_1 було прийнято в порядку переводу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Коболчинська» вагарем колгоспного двору.
Протоколом №1 загальних зборів колгоспників колгоспу «Коболчинський» від 17 березня 2000 року її було включено у додатковий список на одержання сертифікату на право на земельну частку (паю), однак відповідний сертифікат вона так і не отримала.
Рішенням 10 сесії 23 скликання Коболчинської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області від 24 квітня 2000 року передано у колективну власність із земель резервного фонду сумарну кількість земельних паїв з розрахунку 1,39 га на чоловіка в умовно-кадастрових гектрах в урочищі «Скрипників лісок» згідно додатку №1, у т.ч. під номером 4 ОСОБА_1 .
Відповідно довідки Сокирянською міською радою Чернівецької області 09 липня 2020 року № 03-10/1684 на території с. Коболчин (за межами та в межах населеного пункту) відсутні вільні земельні частки (паї), тому місквиконком не в змозі надати земельну чатку (пай) у власність ОСОБА_1 .
Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції на час виникнення правовідносин) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.
Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.
Згідно з частиною першою статті 17 Земельного кодексу України, в редакції закону № 2196-ХІІ від 13 березня 1992 року, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність проводилась Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.
Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України, який набрав чинності 01 січня 2002 року, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Пунктом 12 Перехідних положень ЗК України, в редакції на час набрання ним чинності, передбачалось, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів -відповідні органи виконавчої влади.
Виходячи з повноважень, визначених у статті 122 ЗК України, саме районні державні адміністрації з 01 січня 2002 року до 31 грудня 2012 року були розпорядниками земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, в тому числі земель запасу відповідної сільської ради.
Відповідно до вимог Закону України від 06 вересня 2012 року № 5245-VI «Про внесення змій до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності з 01 січня 2013 року, землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.
Згідно з пунктами 3 та 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону з дня набрання ним чинності землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах «а» і «б» пункту 4 цього розділу. 
У державній власності залишаються: а) розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності; які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони; б) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; в) землі зон відчуження та безумовного (обов`язкового) відселенім, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті «а» пункту 3 нього розділу.
Відповідно до частини четвертої статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Відповідно до п.1 Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 № 15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
За змістом пп.13 п.4 Положенням про Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, затвердженим наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17 листопада 2016 року № 308 Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Чернівецької області.
Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо (абзац четвертий пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляду цивільних справ»).
На підставі ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Відповідно до пункту 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
За змістом частини першої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
На підставі ч.2 наведеної норми якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Пунктом 4 ч.2 ст.197 ЦПК України визначено, що у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.
Разом з тим суд першої інстанції не визначився зі складом осіб, які беруть участь у справі, не роз`яснив право залучити до участі у справі співвідповідачем про Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, Сокирянську районну державну адміністрацію.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц та № 372/51/16-ц.
Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення  суду (п. п. 11, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).
Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
На стадії апеляційного провадження суд позбавлений можливості вирішити питання про залучення до участі у справі співвідповідачем Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, Сокирянську районну державну адміністрацію.
У такому разі суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання права власності ОСОБА_1 на земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього колгоспу «Коболчинський» Сокирянського району Чернівецької області за рахунок вільних земель на території Сокирянської міської ради Чернівецької області, зобов`язання Сокирянської міської ради Чернівецької області виділити ОСОБА_1 земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього колгоспу «Коболчинський» Сокирянського району Чернівецької області за рахунок вільних земель на території Сокирянської міської ради Чернівецької області на порушення норм процесуального права.
Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Ураховуючи, що судом першої інстанції ухвалено правильне по суті рішення про відмову у позові ОСОБА_1 про визнання права власності ОСОБА_1 на земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього колгоспу «Коболчинський» Сокирянського району Чернівецької області за рахунок вільних земель на території Сокирянської міської ради Чернівецької області, зобов`язання Сокирянської міської ради Чернівецької області виділити ОСОБА_1 земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього колгоспу «Коболчинський» Сокирянського району Чернівецької області за рахунок вільних земель на території Сокирянської міської ради Чернівецької області судове рішення підлягає зміні в мотивувальній частині з підстав порушення норм процесуального права.
Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2020 року змінити в мотивувальній частині, виклавши в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення 8 лютого 2021 року.

Головуючий                                                Н.Ю. Половінкіна

Судді                                                                М.І. Кулянда

О.О. Одинак