ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 березня 2021 року           справа №200/10979/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

 Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів    Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу    ОСОБА_1  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 р. (у повному обсязі складено 21 грудня 2020 року у м. Слов`янськ) у справі  № 200/10979/20-а (головуючий І інстанції суддя Льговська Ю.М.)  за позовом   ОСОБА_1  до  Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області   про визнання протиправною бездіяльність, стягнення заборгованості та моральної шкоди, зобов`язання до вчинення певних дій,
                                              
                                                ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2020 року    ОСОБА_1  звернулась до суду з  позовною заявою до     Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області,    в якій просила:  визнати протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати їй пенсії за період з 01 березня 2016 року по 31 листопада 2019 року в сумі 62 050,00 грн; стягнути з відповідача на  її користь невиплаченої заборгованості з пенсії за період з 01 березня 2016 року по 31 листопада 2019 року в сумі 62 050,00 грн; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати  їй компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01 березня 2016 року по 31 листопада 2019 року; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити  їй компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01 березня 2016 року по день фактичної виплати заборгованості, яка визначається відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати», Порядку проведення компенсації громадянам втрати грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 та стягнути з відповідача моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн. (а.с. 1-6). 
Рішенням    Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі №200/10979/20-а  позов задоволено частково.   
Визнано протиправною бездіяльність Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати ОСОБА_1   пенсії за період з 01 квітня 2016 року по 31 листопада 2019 року.
Стягнуто з Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (код ЄДРПОУ: 42171400, місцезнаходження: вул. Ціолковського, буд. 25, м. Костянтинівка, Донецька область, 85113) на користь ОСОБА_1  (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) невиплачену заборгованість з пенсії за період з 01 березня 2016 року по 31 листопада 2019 року в сумі 62 050,00 грн.
Зобов`язано Костянтинівсько-Дружківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1  компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01 квітня 2016 року по день фактичної виплати заборгованості, яка визначається відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати», Порядку проведення компенсації громадянам втрати грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.
Звернуто до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1  заборгованості з пенсії за період з 01 квітня 2016 року по 31 листопада 2019 року в сумі 62 050,00 грн. в межах суми стягнення за один місяць.
В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 59-61). 
Не погодившись    із    судовим    рішенням,  позивач   подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди, відмови  у визнанні протиправної бездіяльності щодо не нарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.      
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що нею  в обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди було зазначено, що позбавлення її єдиного джерела існування та невиплата заборгованості з пенсійних виплат є знущанням над нею, як особою з інвалідністю, приниженням гідності та людської особистості, що у сукупності призвело до розпачу, завдало душевних страждань.
Вважає, що відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.
Також позивач посилається на рішення Верховного Суду та зазначає, що нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача  та рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Згідно ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
За унормуванням  ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково  поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів  та вимог апеляційної скарги.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що   ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 (а.с. 7-8).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року у справі № 200/6277/19-а позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправними дії Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення нарахування та виплати пенсії з інвалідності ОСОБА_1 з 01 квітня 2016 року; зобов`язано Костянтинівсько-Дружківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області відновити нарахування та виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_1 та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з 01 квітня 2016 року (а.с. 11-12).
За відомостями автоматизованої системи документообігу суду 04 жовтня 2019 року Донецьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 200/6277/19-а про зобов`язання Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області відновити нарахування та виплату пенсії з інвалідності ОСОБА_1 та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з 01 квітня 2016 року.  
На письмовий запит представника позивача відповідач листом № 0577-13-8/11169 від 09 листопада 2020 року повідомив, що заборгованість з виплати пенсії за період з 01 березня 2016 року по 31 листопада 2019 року складає 62 050,00 грн. та обліковується на особовому рахунку позивача, однак виплата буде переведена у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; виплата суми компенсації провадиться у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Також відповідач зазначив, що позивачеві необхідно надати відомості про особовий рахунок  у «Ощадбанку». 
Розмір заборгованості з виплати пенсії за період з 01 березня 2016 року по 31 листопада 2019 року складає 62 050,00 грн., що також підтверджується відомостями ІКІС ПФУ: підсистема призначення та виплати пенсії (а.с. 17).
При вирішенні справи  суд виходить з наступного.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України  "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-ІІІ, та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою КМУ № 159 від 21.02.2001.
За нормами статей   1,   2 Закону № 2050-ІІІ   підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому   Законі   слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
У відповідності до   статті 3 Закону № 2050-ІІІ   сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
За приписами   статті 4 Закону № 2050-ІІІ   виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Пунктом 2 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
За змістом п. 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок,  доплат, підвищень до пенсії, додаткової  пенсії,  цільової  грошової  допомоги   на   прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо).
Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої  статтею 2 Закону № 2050-ІІІ   та Порядком № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Верховний Суд у постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 200/11292/19-а висловив правову позицію про те, що системний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 16.05.2019 у справі № 134/89/16-а, від 10.02.2020 у справі № 134/87/16-а, від 05.03.2020 у справі № 140/1547/19.
Рішенням суду від 19 червня 2019 року у справі № 200/6277/19-а встановлено, що відповідач протиправно припинив нарахування та виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 01 квітня 2016 року у зв`язку з чим зобов`язано Костянтинівсько-Дружківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області відновити нарахування та виплату пенсії по інвалідності та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з 01 квітня 2016 року. Заборгованість з пенсійних виплат нарахована, але не сплачена.
У відповідності до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, втрата ОСОБА_1 частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати мало місце з 01 квітня 2016 року по 31 листопада 2019 року і підлягає компенсації на підставі вищезазначених норм. А тому вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01 березня 2016 року по день фактичної виплати заборгованості, яка визначається відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати», Порядку проведення компенсації громадянам втрати грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, підлягають задоволенню з 01 квітня 2016 року про що вірно зазначив суд першої інстанції.  
Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.
Статтею 56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.
Відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Так, згідно ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4(пункт 3) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктами 4, 5 зазначеної Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
Суд зазначає, що моральну шкоду позивач обґрунтовує душевними стражданнями, які обумовлені приниженням гідності людини, значимості людини, зневіри у державній системі соціального захисту та забезпечення, необхідності витрачати частину життя на захист порушених прав та інтересів. Наголошує на тому, що вона є вимушеним переселенцем, є особою похилого віку, особою з інвалідністю та на цей час   намагається реалізувати своє право на пенсійне забезпечення, при цьому відповідач у всякий засіб цьому перешкоджає, та наразі не виконує рішення суду.
Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, підставою для звернення позивача із цим позовом стало те, що пенсійний орган не виплатив добровільно позивачу пенсію за період з  01.03.2016 по 31.11.2019 в сумі 62050,00 грн., що зумовило повторне звернення позивача до суду за захистом своїх прав.
З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним  стягнути з відповідача  на відшкодування завданої моральної шкоди позивачу кошти в розмірі 2000 грн.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:
- визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень (пункт 2);
- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);
- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);
- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
З урахуванням зазначених обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі  2000 грн.
Частиною 1  ст. 77 КАС України  передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача  відповідно до ч. 2   ст. 77 КАС України 
Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Положення ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. 
Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 грн. та задоволенню позовних вимог у цій частині.
Керуючись ст. ст.  283, 311, 315, п. 4 ч. 1 ст. 317, 321, 322, 329 КАС України, суд,

                                             ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну    скаргу   ОСОБА_1  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 р.  -  задовольнити частково.
Рішення   Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 р. у справі  № 200/10979/20-а   - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.
Прийняти в цій частині нову постанову.
Позовні вимоги ОСОБА_1  до  Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в частині стягнення   моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (код ЄДРПОУ: 42171400, місцезнаходження: вул. Ціолковського, буд. 25, м. Костянтинівка, Донецька область, 85113)  на користь ОСОБА_1   (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 )   відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не  підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення  складено 22.03.2021 року.

Колегія суддів                                                                                  Г.М. Міронова
                                                                                                                     
                                                                                                         І.В. Геращенко                                                                        
                                                                                                                     
                                                                                                        Е.Г. Казначеєв