П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року
м. Рівне

Справа № 563/493/20
Провадження № 22-ц/4815/384/21

Головуючий у Корецькому районному суді 
Рівненської області: суддя Загородько Н.А.
Рішення суду першої інстанції проголошено
(вступна і резолютивна частини):
о 11 год. 58 хв. 08.12.2020 в 
м. Корець Рівненської області 
Повний текст рішення складено: 17.12.2020. 

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: суддя Хилевич С.В. 
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С. 
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 ;
відповідач: Приватне акціонерне товариство "Рівнеобленерго";

представники учасників справи:
відповідача – адвокат Гуз Сергій Борисович; Рибин Святослав Сергійович; Поліщук Андрій Анатолійович;

за участі: позивача і представника відповідача – адвоката Гуза Сергія Борисовича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 і Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" на рішення Корецького районного суду Рівненської області від 08 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" про визнання незаконним припинення надання послуг з електропостачання, зобов`язання відновити електропостачання та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої неналежним наданням послуг, 
в с т а н о в и в:
У червні 2020 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" в особі Корецького РЕМ (далі – ПрАТ "Рівнеобленерго") про визнання незаконним припинення надання послуг з електропостачання, зобов`язання відновити електропостачання та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої неналежним наданням послуг. Мотивуючи вимоги, вказувалося, що 12 липня 2010 року між сторонами було укладено договір №075730 про користування електричною енергією. За умовами пункту 1 цього договору, енергопостачальник бере на себе зобов`язання постачати споживачу електричну енергію в необхідних йому обсягах відповідно до потужності 1, 8 кВт електроустановок споживача з гарантованим рівнем надійності, якості і безпеки, а споживач зобов`язується оплачувати одержувану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором. Порушень своїх договірних зобов`язань перед енергопостачальником та заборгованості з оплати за спожиту енергію відповідно до умов договору позивач не мав і не має, що, як вважає, стверджено відповідними платіжними документами і рахунками.
В подальшому, 02 вересня 2019 року і 11 вересня 2019 року, без достатніх підстав та без попередження у передбаченому законом порядку направив на його адресу бригаду електромонтерів Корецького РЕМ для демонтажу та вилучення у ОСОБА_1 діючого лічильника електроенергії модифікації "Меркурій 200.02 №06526051", посилаючись на те, що закінчився термін періодичної повірки лічильника. Між тим, позивач вважає, що дії відповідача не ґрунтуються на законних чи договірних підставах, адже термін періодичної повірки лічильника не закінчився, він є діючим, сумнівів у правильності показів облікованої ним електроенергії у сторін договору не виникало. Відповідно до Інструкції по експлуатації лічильника та технічного паспорта до нього строк періодичної повірки лічильника модифікації "Меркурій 200.02 №06526051" складає 16 років, а строк експлуатації – 30 років.
Оскільки лічильник введено в експлуатацію відповідачем 22 жовтня 2010 року, тому термін його чергової періодичної повірки випадає на 22 жовтня 2026 року. Натомість 22 жовтня 2019 року ПрАТ "Рівнеобленерго" було обрізано дроти повітряного вводу на ізоляторах опори та припинено надання замовлених послуг, відключивши будинок АДРЕСА_1 від електропостачання. З огляду на незаконність відключення електропостачання вважав дії відповідача такими, що порушують його особисті цивільні права, а тому звернувся за їх захистом до суду.
Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 08 грудня 2020 року позов задоволено частково.
Визнано дії ПрАТ "Рівнеобленерго" в особі Корецького РЕМ з припинення 22 жовтня 2019 року електропостачання житлового будинку АДРЕСА_1 незаконними.
Зобов`язано відповідача відновити надання електропостачання у житловому будинку АДРЕСА_1 .
Стягнуто із ПрАТ "Рівнеобленерго" на користь ОСОБА_1 20 000 гривень моральної шкоди.
В задоволенні решти вимог позивачу відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі позивач покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції в його мотивувальній частині, які полягали у неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, визнанні встановленими обставин, що мають значення для справи, які відповідачем недоведені, неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права.
На її обґрунтування зазначалося про свою згоду із мотивувальною частиною оскаржуваного рішення лише в частині згоди з ефективністю обраного позивачем способу захисту порушеного права та неприйнятності доказів, наданих ПрАТ "Рівнеобленерго", через їх суперечність нормам ПРРЕЕ, а тому припинення електропостачання здійснено з порушенням закону.
Щодо висновків суду щодо часткове задоволення позову, то вважає, що відповідач володіє монопольним становищем на ринку надання послуг з розподілу електричної енергії, оскільки інших надавачів послуг не існує. Тобто в силу спірних правовідносин заявник є слабшою стороною у договорі за ознакою економічних відносин і тому відповідно до ст. 633 ЦК України ПрАТ "Рівнеобленерго" повинно було захистити його права, а не порушувати їх. В порушення пункту 25 договору про користування електричною енергією №075730 від 12.07.2010 відповідачем не вирішено спір щодо планової заміни лічильника електроенергії позивача в суді, а, використавши перевагу свого монопольного становища, 22 жовтня 2019 року ним було обрізано дроти повітряного вводу на ізоляторах опори, чим незаконно припинено надання послуг з відключенням будинку від електроенергії. 
Вважає, що описова частина рішення суду не містить стислого викладу позиції ОСОБА_1 з усіх питань і фактів у справі. В матеріалах справи відсутні постановлені судом ухвали з умотивованими рішеннями про результати розгляду поданих ним заяв і клопотань. 
З приводу мотивувальної частини, то, на його думку, в оскаржуваному рішенні не повністю висвітлені обставини, встановлені судом, а зміст правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, зазначені неправильно. Судом не було враховано положення ст. 604 ЦК України, оскільки зобов`язання припиняються за домовленістю сторін, тобто зміна чи розірвання договору допускаються лише за угодою сторін. У разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення чи зміну договору після закінчення його строку договір вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах.
В судовому засіданні представник відповідача увів суд в оману заявою про те, що договір про користування електричною енергією є недійсним з 01 січня 2019 року і між сторонами укладено публічний договір про надання послуг з розподілу електричної енергії. Однак ПрАТ "Рівнеобленерго" в жодній формі не повідомляв позивача про необхідність укладення такого договору, а тому і не отримував його згоди на це. Тобто договір, на який посилається відповідач, не є укладеним і висновок суду про це ґрунтується на припущеннях. Хибним вважає і врахування судом п. 2.1.6 ПРРЕЕ щодо того, що у разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії споживач не має права використовувати електроенергію з системи розподілу.
Суд не зазначив, які саме надані відповідачем документи, суперечать нормам ПРРЕЕ, не вказав конкретних пунктів, статей та норми матеріального права, які ним було застосовано, а також не умотивував свій висновок з точки зору питання права.
На переконання заявника, акт від 11 жовтня 2019 року про недопущення до житлового будинку є сфальсифікованим, оскільки його складено в той час, коли ОСОБА_1 знаходився поза межами України. Відтак, цьому документу, а також повідомленню від 13.09.2019, попередженню про відключення від 11.10.2019, припису (додатку) про усунення порушень метрологічних вимог №05-03-36/010 від 15.08.2019, суд не дав належної правової оцінки.
Крім того, суд не зазначав докази, які відхилені ним, та мотиви їх відхилення, адже позивач надав суду міжнародний сертифікат відповідності на лічильник електроенергії, який намагалися вилучити представники відповідача. Не мотивований висновок суду і про відповідність законодавству дій ПрАТ "Рівнеобленерго" в частині проведення заходів із заміни засобів обліку через закінчення терміну повірки. Так, лічильник вироблено 10 червня 2010 року, уведений в обіг та в експлуатацію того ж року, тоді як планова повірка його передбачена у 2026 році, а планова заміна – у 2040 році.
Посилався на постанову Верховного Суду України від 29 березня 2017 року у справі №6-73цс17, де підтверджено право споживача, якого незаконно відключили від постачання електроенергії, вимагати від енергопостачальника штрафні санкції у розмірі двократної вартості невідпущеної споживачу електроенергії. Судом не мотивовано відмову позивачу стягнути з відповідача суму двократної вартості недовідпущеної електроенергії на підставі п. 22.2 договору про користування електричною енергією.
З викладених міркувань просить виключити із мотивувальної частини оскаржуваного рішення ті обставини, що дії ПрАТ "Рівнеобленерго" щодо проведення заходів планової заміни засобу обліку електроенергії "Меркурій 200.02 №06526051" відповідають вимогам закону; акти про недопуск від 02.09.2019, 11.09.2019, 11.10.2019, повідомлення від 13.09.2019, попередження про відключення від 11.10.2019 складені відповідачем з дотриманням закону і є дійсними; між споживачем і ПрАТ "Рівнеобленерго" укладено публічний договір про приєднання до системи розподілу; судом встановлені обставини, що міжповірочний інтервал лічильника електроенергії споживача "Меркурій 200.02 №06526051" складає 6 років; спірні правовідносини регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312.
Доповнити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції посиланням на ті обставини, що дії відповідача в частині проведення заходів щодо планової заміни засобу обліку електроенергії "Меркурій 200.02 №06526051" у будинку споживача суперечать вимогам закону; акти про недопуск від 02.09.2019, 11.09.2019, 11.10.2019, повідомлення від 13.09.2019, попередження про відключення від 11.10.2019 сфальсифіковані представниками відповідача, не відповідають законодавству і є недійсними; міжповірочний інтервал лічильника електроенергії споживача "Меркурій 200.02 №06526051" складає 16 років; спірні правовідносини регулюються договором про користування електричною енергією від 12.07.2010 №075730, Законом України "Про захист прав споживачів", Законом України "Про ринок електричної енергії", Цивільним кодексом України, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затверджені постановою НКРЕКП від 11.03.2018 №312.
Резолютивну частину рішення Корецького районного суду Рівненської області від 08 грудня 2020 року викласти відповідно до внесених змін у його мотивувальну частину.
У поданому відзиві ПрАТ "Рівнеобленерго", вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, просило скасувати його, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги повністю.
В своїй апеляційній скарзі ПрАТ "Рівнеобленерго посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
Обґрунтовуючи її, вказувалося про те, що всупереч встановленим судом фактам, які вбачаються з матеріалів Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів головного Управління Держпродспоживслужби в Рівненській області, ПрАТ "Рівнеобленерго" винесено припис про усунення порушень метрологічних вимог за № 05-03-36/010 від 15.08.2019, що підтверджують те, що засіб обліку позивача не відповідає вимогам законодавства України про метрологію і метрологічну діяльність, а також Кодексу комерційного обліку електричної енергії. Пунктом 2.3.3. ПРРЕЕ забороняється підключення електроустановки споживача, яка не забезпечена розрахунковими засобами (засобом) вимірювальної техніки, технічними засобами контролю вимірювальної техніки, технічними засобами контролю і управління споживання електричної енергії та величини потужності. В судовому засіданні позивач та його колишня дружина як свідок підтвердили, що 02 вересня 2019 року та 11 вересня 2019 року вони не допустили (заборонили) працівникам ПрАТ "Рівнеобленерго" здійснювати заміну приладу обліку для проведення його повірки. Через перешкоджання позивачем у доступі до свого засобу обліку і неможливістю заявником виконати припис державного органу щодо проведення відповідної повірки спірного засобу обліку 22 жовтня 2019 року було припинено електропостачання об`єкта ОСОБА_1 . 
Тому без проведення повірки спірного засобу обліку відновлення електропостачання у житловому будинку позивача через цей засіб обліку суперечитиме вимогам закону про метрологію і метрологічну діяльність, положенням Кодексу комерційного обліку електроенергії і спрямоване на невиконання припису органу державної влади. Отже, відновлення електропостачання дозволить ОСОБА_1 продовжувати використовувати свій засіб обліку без проведення відповідної повірки з нехтуванням законодавства.
Щодо розміру моральної шкоди у розмірі 20 000 гривень, то вважає, що суд попередньої інстанції не мотивував належним чином своїх висновків, обмежившись вказівкою про його відповідність вимогам закону, а саме ст. 23 ЦК України, п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Крім того, присудження моральної шкоди здійснено за відсутності доказів і належних обґрунтувань, що вказує про недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими.
Заявник звертає увагу, що припинення постачання електричної енергії на об`єкт споживача здійснено саме з вини самого позивача, тобто ОСОБА_1 маючи у власності лічильник електроенергії "Меркурій 200.02 №06526051" і використовуючи його для обліку електроенергії зобов`язаний виконувати всі вимоги закону щодо його експлуатації.
Нормами пункту 5.5.5. глави 5.2 розділу V ПРРЕЕ визначено, що споживач електроенергії зобов`язаний забезпечувати доступ представникам оператора системи до об`єкта споживача для проведення технічної перевірки засобу комерційного обліку, а також не перешкоджати заміні засобів комерційного обліку у разі здійснення такої заміни за рахунок постачальника послуг комерційного обліку або оператора системи.
Судом правильно встановлено, що дії ПрАТ "Рівнеобленерго" щодо проведення заходів заміни засобів обліку через закінчення терміну повірки відповідають вимогам закону. Тобто всупереч п. 8 Порядку 474 споживач не забезпечив протягом часу з 13 вересня 2019 року по 11 жовтня 2019 року повідомлення про дату доступу до засобу вимірювальної техніки та/або узгодження іншої дати. Недопускаючи відповідача до засобу обліку щодо його заміни для проведення відповідної повірки, ОСОБА_1 діяв в порушення вимог п. 5.5.5. ПРРЕЕ та п. 6.2 договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії та положень припису державного органу про усунення порушень метрологічних вимог.
Тому вважає, що розподіл електричної енергії позивачу було припинено правомірно.
Щодо неправильного застосування норм матеріального права, то заявник вказує про те, що споживач не заперечив проти укладення публічного договору про електропостачання, а тому, фактично використовуючи енергію, він приєднався до цього правочину.
При вирішенні справи та ухваленні рішення суд ухилився від дослідження усіх обставин справи з метою всебічного і об`єктивного її розгляду, надавши в порушення ст. ст. 6, 89, 236 ЦПК України перевагу лише доводам позивача.
З огляду на викладене просив скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні вимог до ПрАТ "Рівнеобленерго".
У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідача позивач вважав необґрунтованою, просивши залишити її без розгляду, а свою апеляційну скаргу – задовольнити повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно виходив із доведеності і обґрунтованості позову в частині вимог позивача про визнання незаконними дій ПрАТ "Рівнеобленерго" в особі Корецького РЕМ з припинення 22 жовтня 2019 року електропостачання житлового будинку АДРЕСА_2 та зобов`язання відповідача відновити надання електропостачання в зазначеному будинку, оскільки при відключенні електроенергії від будинку ОСОБА_1 не було додержано положень пункту 7.5 розділу VІІ ПРРЕЕ щодо попередження споживача про припинення електропостачання.
Окрім того, при присудженні розміру моральної шкоди у 20 000 гривень суд обґрунтовано виходив із факту її завдання, причинно-наслідкового зв`язку між припиненням постачання електроенергії та умовами життя позивача, що настали внаслідок цього, а також принципів виваженості, справедливості та розумності. 
Як встановлено судом, 22 жовтня 2019 року працівниками ПрАТ "Рівнеобленерго" в особі Корецького РЕМ було демонтовано з`єднання дротів повітряного вводу на ізоляторах опори з припиненням послуг з електропостачання житлового будинку АДРЕСА_1 . 
Цьому факту передувало 02 вересня та 11 вересня 2019 року направлення відповідачем на адресу позивача бригади електромонтерів Корецького РЕМ для демонтажу і вилучення діючого лічильника електроенергії модифікації "Меркурій 200.02 №06526051" з вказівкою про закінчення терміну періодичної повірки лічильника ОСОБА_1 . 
Станом на 31 грудня 2018 року було укладено зі споживачами публічні договори про користування електричною енергією, за якими вони автоматично почали отримувати послуги з постачання електроенергії від нового постачальника – ТОВ "РОЕК" на умовах раніше укладених договорів відповідно до п. 13 Перехідних положень Закону України "Про ринок електричної енергії".
Вважаючи, що ПрАТ "Рівнеобленерго" порушено суб`єктивні цивільні права позивача, у червні 2020 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом про визнання дій відповідача з припинення надання замовлених споживачем послуг з електропостачання незаконними, зобов`язання відновити надання замовлених споживачем відповідно до договору про надання послуг з електропостачання електроустановок, стягнення 1 700 гривень матеріальної шкоди, 45 000 гривень моральної шкоди і 2 213, 32 гривні двократної вартості недовідпущеної споживачу електроенергії на підставі п. 22.2 договору про користування електричною енергією №075730 від 12.07.2010.
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування належали норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов у частині визнання дій ПрАТ "Рівнеобленерго" з припинення 22 жовтня 2019 року електропостачання до житлового будинку, що є власністю ОСОБА_1 , зобов`язання відповідача відновити надання електропостачання у цьому будинку та відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 гривень.
Щодо доводів апеляційної скарги позивача про хибність висновків, зазначених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, то колегія суддів з ними погодитися не може. Так, відносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Закону України "Про захист прав споживачів", Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018. 
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 11, ст.ст. 23, 509, 526 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.ст. 4, 6, 15, 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб, зокрема, мають право на захист своїх прав державою, належну якість продукції та обслуговування, відшкодовування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції) відповідно до закону.
Продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.
Споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.
Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.
При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Пунктами 6, 2.1.6, 7.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018, передбачено, що до укладення договору по надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладається зі споживачем, достовірні відносини між споживачем та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами (або ОСР як правонаступником за договорами про користування електричною енергією та договорами про постачання електричної енергії) урегульовуються окремими положеннями діючих договорів про користування електричною енергією або договорів про постачання електричної енергії (у частині взаємовідносин споживача і електророзподільної організації), які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері електроенергетики. Зокрема сторони керуються вимогами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) з питань потужності, якості електроенергії, окремих процедурних питань тощо. У разі виникнення суперечності між нормами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) та нормами законодавства про електроенергетику сторони керуються вимогами чинного законодавства.
У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії споживач не має права використовувати електричну енергію із системи розподілу та має подати оператору системи розподілу письмову заяву про припинення розподілу електричної енергії на його об`єкт. Факто приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора системи розподілу та\або документально підтверджене споживання електричної енергії.
Припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється електропостачальником за умови попередження споживача не пізніше ніж за 10 робочих днів до дня відключення у разі, зокрема недопущення уповноважених представників елетропостачальника до розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії, що розташовані на території споживача.
Попередження про припинення повністю або частково постачання (розподілу або передачі) електричної енергії оформлюється після встановлення факту наявності підстав для вчинення вказаних дій та надається споживачу окремим письмовими повідомленням, у якому зазначаються підстава, дата і час, з якого електропостачання буде повністю або частково припинено, прізвище, ім`я, по батькові, підпис відповідальної особи, якою оформлене попередження.
Датою отримання таких попереджень буде вважатися дата їх особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача та\або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим листом).
Тобто суб`єктивні цивільні права ОСОБА_1 захищено судом у передбачений законом спосіб, а розмір присудженої моральної шкоди відповідає обставинам справи та вимогам закону. 
З урахуванням того, що позивач не одержував письмового повідомлення (попередження) ПрАТ "Рівнеобленерго" щодо припинення повністю постачання електричної енергії, адже перебував за межами України, а також того, що ОСОБА_1 не мав заборгованості за спожиту електроенергію перед відповідачем, аргументи ПрАТ "Рівнеобленерго" про помилковість висновків суду стосовно задоволення позову є необґрунтованими. Тому заперечення відповідача проти оскаржуваного рішення є неспроможними з правової точки зору.
Не заслуговують на увагу і доводи автора апеляційної скарги про недодержання судом норм процесуального права.
Так, згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Проте будь-яких доказів про існування таких процесуально-правових дефектів позивачем надано не було, матеріали справи не містять, а судом не було здобуто.
Не встановлено апеляційним судом підстав для застосування норми ч. 3 ст. 376 ЦПК України, де викладено повний і вичерпний перелік обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення.
Решта тверджень заявників є необґрунтованими, а тому колегією суддів відхиляються.
Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує також положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (пункт 32 рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio – дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. 
У справі "Рябих проти Росії" (заява №52854/99, рішення від 24 липня 2003 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 § І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення мають використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень.
Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\2003).
Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги  ОСОБА_1  і Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" залишити без задоволення, а рішення Корецького районного суду Рівненської області від 08 грудня 2020 року– без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.
       Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 30.03.2021

Головуючий :                                                                 С.В. Хилевич

Судді:                 Н.М.Ковальчук 

С.С.Шимків