Ухвала
Іменем України
 
17 березня 2021року
 
м. Київ
 
справа № 344/11579/17
 
провадження № 61-2577ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,                 Коротенка Є. В., 
 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Жарського Тараса Володимировича на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 13 січня 2021 року у справі за позовом Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, 
 
В С Т А Н О В И В :
 
У вересні 2017 року Івано-Франківська міська рада звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути із ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти в розмірі 417 382,96 грн.
 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, Івано-Франківська міська рада посилалася на те, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нерухоме майно - нежитлові будівлі по АДРЕСА_1 . Між                  Івано-Франківською міською радою, яка реалізує право власності територіальної громади на земельну ділянку за вказаною адресою, та                 ОСОБА_1 не було укладено та не підписано договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться під належними відповідачу об`єктами нерухомого майна. Користування земельною ділянкою без належних правовстановлюючих документів та невнесення плати за таке використання має наслідком неотримання цієї плати міською радою, оскільки розмір збитків, нарахований як орендна плата, яка могла би бути отримана Івано-Франківською міською радою при переданні земельної ділянки в оренду. У зв`язку з цим просила позов задовольнити.
 
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від                 14 березня 2018 року позов Івано-Франківської міської ради задоволено. 
Стягнено із ОСОБА_1 на користь Івано-Франківської міської ради кошти в сумі 417 382, 96 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що відповідач як власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій розміщена нерухомість, власником якої він є, однак договір оренди не уклав, хоча фактично користувався належною позивачу земельною ділянкою без правовстановлюючих документів. Через бездіяльність ОСОБА_1 , який протягом тривалого часу не здійснював дій щодо отримання відповідного документа, який посвідчує його право користування земельною ділянкою, що призвело до безоплатного користування ним земельною ділянкою, територіальній громаді міста Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради було завдано збитків, які полягають в неотриманні орендної плати за землю.
 
Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Жарський Т. В. звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою.
 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Жарського Т. В. залишено без руху.
 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 13 січня 2021 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Жарського Т. В. на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 березня 2018 року відмовлено з підстав, передбачених, пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що наведені заявником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними.
 
У лютому 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Жарського Т. В. на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 13 січня 2021 року, здана до поштового відділення зв`язку 16 лютого 2021 року, про що свідчить відбиток поштового штемпеля на конверті, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, встановленого частиною першою статті 390 ЦПК України.
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 лютого 2021 року касаційну скаргу                 представника ОСОБА_1 - адвоката Жарського Т. В. залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме, заявнику запропоновано надати до суду касаційної інстанції заяву про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 13 січня                  2021 року. 
 
У березні 2021 року на адресу Верховного Суду представник ОСОБА_1 - адвокат Жарський Т. В. надіслав клопотання, в якому просить поновити строк на касаційне оскарження ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від               13 січня 2021 року, посилаючись на те, що копію оскаржуваного судового рішення не отримував. Крім того, зазначає, що не мав можливості вчасно звернутись до Верховного Суду з касаційною скаргою у зв`язку із запровадженням на території України карантину.
 
Частиною другою статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Частиною третьою статті 390 ЦПК України передбачено, що строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, він підлягає поновленню.
 
У касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким поновити строк для звернення з апеляційною скаргою на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області  від 14 березня 2018 року.
 
В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що строк на апеляційне оскарження рішення місцевого суду пропустив з поважних причин, оскільки про рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від                   14 березня 2018 року йому стало відомо випадково від державного виконавця після відкриття виконавчого провадження наприкінці жовтня 2019 року. Вказує, що на момент виникнення спору та тривалий час після винесення рішення по справі доглядав важкохворого вітчима ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та тяжко переживав його смерть. Крім того, зазначає, що не мав можливості вчасно звернутись до апеляційного суду з апеляційною скаргою у зв`язку із запровадженням на території України карантину.
 
Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Жарського Т. В. на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 13 січня 2021 року необхідно відмовити з огляду на наступне.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Апеляційним судом встановлено, що місцевий суд 14 березня 2018 року ухвалив рішення у відсутності ОСОБА_1 
 
23 липня 2018 року представник ОСОБА_1 - адвокат Жарський Т. В. звернувся до суду з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи,         а 13 серпня 2018 року подав до суду заяву про перегляд судового рішення                    від 14 березня 2018 року за нововиявленими обставинами та брав участь у судових засіданнях під час розгляду поданої ним заяви в інтересах                        ОСОБА_1 про перегляд рішення Івано-Франківського міського суду від                     14 березня 2018 року за нововиявленими обставинами.
 
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від                 02 квітня 2019 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Жарського Т. В. про перегляд за нововиявленими обставинами рішення                Івано-Франківського міського суду від 14 березня 2018 року у справі                               № 344/11579/17 відмовлено.
14 травня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Жарський Т. В. подав апеляційну скаргу на рішення Івано-Франківського міського суду від 14 березня 2018 року та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якому зазначив, що про це рішення суду йому стало відомо випадково, однак не надав суду жодних доказів, коли саме і за яких обставин йому стало відомо про існування рішення суду. Крім того, посилаючись на хворобу вітчима                    ОСОБА_2 , представник відповідача подав виписки з медичної карти хворого за березень, квітень, травень 2017 року.
 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 травня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Жарського Т. В. залишено без руху, оскільки зазначені причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду не дали підстав для висновку про його пропуск з поважних причин, та надано строк протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для його поновлення.
 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 24 червня 2020 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Жарського Т. В. на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 березня 2018 року відмовлено з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України, оскільки заявник у визначений судом строк не усунув недоліків апеляційної скарги (не подав заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для його поновлення).
 
Постановою Верховного Суду від 25 листопада 2020 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Жарського Т. В. задоволено частково.
Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 24 червня 2020 року скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
 
У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження представник ОСОБА_1 - адвокат Жарський Т. В. зазначав, що справа розглянута судом першої інстанції без участі відповідача, про наявність рішення суду йому стало відомо випадково. Тривалий час після ухвалення рішення по справі                         ОСОБА_1 доглядав важкохворого вітчима ОСОБА_2 , який помер                        ІНФОРМАЦІЯ_1 , та тяжко пережив його смерть.
 
Оскільки зазначені заявником причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду не дали підстав для висновку про пропуск такого з поважних причин, ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката                     Жарського Т. В. на рішення Івано-Франківського міського суду від 14 березня 2018 року залишено без руху, надано заявнику строк протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги - подання клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження з зазначенням інших підстав для його поновлення.
 
На виконання ухвали суду від 23 грудня 2020 року про залишення апеляційної скарги без руху 12 січня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Жарський Т.В. подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Івано-Франківського міського суду від 14 березня                     2018 року, в якому зазначив ті ж самі підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення місцевого суду. Крім того, вказав, що не мав можливості вчасно звернутись до апеляційного суду з апеляційною скаргою у зв`язку із запровадженням на території України карантину.
 
Апеляційний суд дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки заявником на виконання вимог ухвали від 23 грудня 2020 року про усунення недоліків повторно вказані ті самі підстави, які ухвалами апеляційного суду від 18 травня і 23 грудня 2020 року визнані такими, що не є поважними і не дають підстав для висновку про можливість поновлення пропущеного строку. Інших підстав, які перешкоджали заявнику звернутись до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення                           Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 березня 2018 року не наведено.
 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
 
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.
 
Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.
 
Із практики Європейського Суду з прав людини вбачається, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
 
Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.
 
Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.
 
Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
 
Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини й у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.
 
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
 
Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).
 
При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).
 
Таким чином, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Жарського Т. В. на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 березня 2018 року, оскільки зазначені причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду не дають підстав для висновку про його пропуск з поважних причин. 
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвал, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною представника ОСОБА_1 - адвоката Жарського Т. В. на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 13 січня 2021 року слід відмовити з підстав, встановлених частиною четвертої статті 394 ЦПК України.
 
Керуючись статтею 390, частинами четвертою, п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
У Х В А Л И В :
 
Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Жарського Тараса Володимировича про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 13 січня 2021 року.
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Жарського Тараса Володимировича на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 13 січня 2021 року у справі за позовом Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. С. Жданова	
 	А. Ю. Зайцев	
 	Є. В. Коротенко