ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/28817/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Смолій І.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  18 лютого 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
  1) визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора, що полягає у ненаданні інформації на питання №№ 1-11, поставлені в адвокатському запиті адвоката ОСОБА_1 від 25.09.2020 № 25-09-A3-1/2020, у неповному наданні інформації на питання № 12, а саме в частині звідки надійшла Постанова Кабінету Міністрів України від 19.06.2020 № 506 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 19 січня 1994 р. № 18» до Офісу Генерального прокурора, а також визнати протиправним порушення Офісом Генерального прокурора строку надання відповіді на адвокатський запит;
2) зобов`язати Офіс Генерального прокурора у строк не пізніше п`яти днів з дня набрання постанови суду по справі за цим позовом законної сили надати відповідь на адвокатський запит адвоката ОСОБА_1 від 25.09.2020 № 25-09-A3-1/2020 на наступні питання (станом на день надходження адвокатського запиту до Офісу Генерального прокурорі):
- Чи проживає Генеральний прокурор ОСОБА_2 у державній резиденції Комплексу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» Державного управління справами.
- Якщо так, з якого саме часу проживає Генеральний прокурор ОСОБА_2. у зазначеній вище державній резиденції та на яких підстава:
- Надати документальне підтвердження проживання Генерального прокурора ОСОБА_2 у державній резиденції Комплексу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» Державного управління справами (копії договорів, актів тощо).
- Чи проживала фактично Генеральний прокурор ОСОБА_2 будинку № 4, що перебуває на балансі Комплексу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» Державного управління справами та не має статусу державної резиденції.
- Чи проживала фактично Генеральний прокурор ОСОБА_2. в будь-яких інших приміщеннях Комплексу відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державного управління справами, якщо так, то в яких, в якій саме проміжок часу та на яких підставах.
- Чи були укладені Генеральним прокурором ОСОБА_2 договори (будь-які цивільно-правові угоди) з Комплексом відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» Державного управління справами, окрім договорів щодо користування державною резиденцією, якщо так, то які саме (надати копії відповідних документів).
- Чи приймала Генеральний прокурор ОСОБА_2 директора Комплексу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» Державного управління справами ОСОБА_3 в приміщення Офісу Генерального прокурора з моменту призначення її на посаду Генерального прокурора по 22.09.2020, якщо так, то коли саме та за яких обставин, які підстави цього прийому.
- Коли, де та за яких обставин Генеральним прокурором ОСОБА_2 були підписані договори з Комплексом відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» Державного управління справами щодо користування державною резиденції та інші цивільно-правові угоди (в приміщенні Комплексу відпочинку, в приміщенні Генеральної прокуратури, в приміщенні державної резиденції тощо).
- Чи доповідались Генеральному прокурору ОСОБА_2 з моменту її призначення на посаду Генерального прокурора по 22.09.2020 матеріали кримінальних проваджень №№ 42015000000001998, 52019000000001128, 42017250000000250, якщо так, то коли саме та яким чином (заслуховування проваджень, оперативні наради, доповідна записка тощо).
- Чи сплачувались Генеральним прокурором ОСОБА_2 кошти за користування будь-яким майном Комплексу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» Державного управління справами (державні резиденції, будинки відпочинку тощо), якщо так, то в якому розмірі та за який рахунок (надати підтверджу документи).
- Чи звертався Офіс Генерального прокурора або Генеральний прокурор ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, Офісу Президента України задля отримання дозволу на користування Генеральним прокурором ОСОБА_2 державною резиденцією Комплексу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» Державного управління справами.
- Звідки надходила до Офісу Генерального прокурора чи Генеральному прокурору ОСОБА_2 Постанова Кабінету Міністрів України від 19.06.2020 № 506 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 19 січня 1994 р. № 18». 
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2020 року відмовлено у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати вказане судове рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апелянт зазначає про помилковість застосування судом першої інстанції положень пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України, оскільки його адвокатські запити стосувались іншої, ніж кримінально-процесуальної, сфери діяльності Офісу Генерального прокурора. Відповідно і спір щодо допущеної під час розгляду адвокатського запиту бездіяльності підлягає вирішенню не в порядку КПК України, а в порядку КАС України. 
Позивач наголошує, що він звертався до Офісу Генерального прокурора не як до органу досудового розслідування, не в рамках кримінального провадження №42017520000000250, як це передбачає КПК України, а в рамках договору про надання правової допомоги, укладеного 12.10.2017 року з ОСОБА_3 . Вказує, що метою подання запиту було отримання інформації, яка є в розпорядженні Офісу Генерального прокурора та Генерального прокурора ОСОБА_2, що правовідноси Генерального прокурора з Комплексом відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» ДУС, директором якого є ОСОБА_3 Саме з метою реалізації та захисту прав ОСОБА_3 ним подано запит на отримання відомостей, які підтверджують або спростовують факт існування правовідносин між Комплексом відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» ДУС, а також факт можливого посилення тиску на ОСОБА_3 з боку Офісу Генерального прокурора.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно із частиною першою  статті 2 КАС України  завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пункту 7 частини першої  статті 4 КАС України  суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або надання адміністративних послуг.
Пунктом 1 частини першої  статті 19 КАС України  визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства (пункт 2 частини другої  статті 19 КАС України).
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Водночас юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.
На підставі пункту 1 частини першої  статті 20 Закону України від 05 липня 2012    року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»  (далі - Закон №    5076-VI) під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені  законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).
В абзаці 1 частини першої  статті 24 Закону № 5076-VI  визначено, що адвокатський запит - це письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.
Абзацом 4 частини першої  статті 24 Закону № 5076-VI  установлено, що надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, здійснюється в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.
Питання юрисдикційності спорів щодо ненадання відповіді на адвокатський запит було предметом судового розгляду Великої Палати Верховного Суду в справах №    686/23317/13, №    826/7244/18, №    826/2106/17.
У постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 826/2106/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, положення Закону № 5076-VI   дають підстави стверджувати, що подання адвокатом адвокатського запиту до органу державної влади про надання певної інформації на підставі положень  Закону № 5076-VI  не робить і не надає такому зверненню форми та якості критерія, що сам по собі визначає форму судочинства, оскільки професійні права адвоката й вибір видів та способів здійснення адвокатської діяльності корелюються умовами природи спірних правовідносин, у яких адвокат у відповідній формі та порядку надає послуги клієнту.
Інакше кажучи, якщо адвокат захищає особу, яку звинуватили у злочині, або надає правову допомогу свідку у кримінальному провадженні (пункт 2 частина перша  статті 66 КПК України), представляє інтереси фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, його повноваження адвоката мають здійснюватися з урахуванням положень процесуальних норм права, які регулюють порядок звернення за захистом від стверджуваного порушення права і відповідно професійні права адвоката, як представника (захисника, репрезентанта) клієнта.
Звертаючись до фактів цієї справи, колегія суддів зазначає, що позивач звернувся із запитом до Офісу Генерального прокурора України в інтересах ОСОБА_3 , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією адвокатського запиту.
У вказаному запиті зазначено, що адвокат ОСОБА_1 надає правничу допомогу ОСОБА_3 у захисті його прав, свобод і законних інтересів.
ОСОБА_3 з 2006 року по цей час обіймає посаду директора Комплексу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» Державного управління справами.
12.10.2017  року заступником Генерального прокурора ОСОБА_5 ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні за попередньою змовою з ОСОБА_4 групою осіб кримінальних правопорушень, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 197-1, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 197-1, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 197-1, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 209 КК України.
Обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 42017250000000250 на початку 2018 року спрямовано до Оболонського районного суду м. Києва, державне обвинувачення підтримував Офіс Генерального прокурора. 14.09.2020 року судом обвинувальний акт повернуто прокурором як такий, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
22.09.2020 року чисельні засоби масової інформації оприлюднили новину щодо захоплення Генеральним прокурором ОСОБА_2 державної резиденції в КВ «ІНФОРМАЦІЯ_1» ДУС.
У своїх матеріалах журналісти повідомляють про те, що Генеральний прокурор ОСОБА_2 з червня 2020 року мешкає в самовільно захопленій державній резиденції на території Комплексу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1». Для створення видимості законності користування зазваним державним майном ОСОБА_2 , використовуючи своє службове становище, змусила директора КВ «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_3 , стосовно якого прокурори Генеральної прокуратури підтримують державне обвинувачення в суді, укласти з нею відповідні договори про надання майна в користування.
Після оприлюднення ЗМІ вищевказаних публікацій у мережі інтеренет з`явилася інформаця щодо можливого посилення тиску на ОСОБА_3 з боку Офісу Генерального прокурора задля приховування певної інформації.
У зв`язку із наведеним, адвокат просив надати письмову інформацію, необхідну для надання правової допомоги клієнту ОСОБА_3 .
В контексті наведеного, колегія суддів зазначає, що процесуальні дії провадяться в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом. Вони провадяться за наявності для цього відповідних підстав та передумов, передбачених законом. Вони не можуть провадитися за межами кримінального провадження. Сторона обвинувачення не повинна порушувати прав особи, щодо якої здійснюється процесуальна дія. Особа яка вважає, що під час досудового розслідування, яке провадиться на території України, або під час здійснення процесуальної дії у зв`язку з вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини першої    статті 3 КПК України), має право оскаржити рішення, дія чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування до суду.
За частиною першою    статті 24 КПК України    кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.    
Таким чином, запитувана позивачем інформація направлена на надання правової допомоги ОСОБА_3 щодо можливого тиску на останнього з боку Офісу Генерального прокурора в межах кримінального провадження стосовно особи, якій надає правову допомогу позивач.
За такого правового регулювання та обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що спірні правовідносини, які склалися між ОСОБА_1 та Офісом Генерального прокурора, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання надати інформацію, не є публічно-правовими у розумінні КАС України та підлягають розгляду в порядку, встановленому КПК України.
За приписами пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
За такого правового регулювання та обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у даній справі.
Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ПОСТАНОВИВ 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          Постанова складена в повному обсязі 19 грудня 2021 р.

Головуючий                    суддя                                        І.О.Лічевецький

суддя                                        В.П.Мельничук

суддя                                        О.М.Оксененко