ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року 
м. Київ

справа №  910/5432/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Колос І.Б.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця", скаржник)

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.08.2020 (головуючий - суддя Удалова О.Г.) та
постанову  Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2020 (головуючий - суддя Пономаренко Є.Ю., судді: Калатай Н.Ф., Дідиченко М.А.)

у справі №910/5432/19
за скаргою  АТ "Укрзалізниця"
на дії та бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у справі №910/5432/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" (далі - ТОВ "Лемтранс")
до АТ "Укрзалізниця"
про стягнення 92 344,48 грн.
1.          Історія та обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій 

1.1. ТОВ "Лемтранс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до АТ "Укрзалізниця" про стягнення збитків у розмірі 92 344,48 грн. 

1.2. Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.09.2019 у справі №910/5432/19 позов задоволено повністю; стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь ТОВ "Лемтранс" збитки у розмірі 92 344,48 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 1   921 грн.

1.3. На виконання вказаного рішення 17.10.2019 Господарським судом міста Києва видано відповідний наказ.

1.4. 17.12.2019 державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у місті Києві Коваль Л.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60897752 (далі - ВП №60897752) з виконання наказу суду від 17.10.2019.

1.5. На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2019 у справі №910/5432/19 боржник 31.01.2020 сплатив кошти у розмірі 94      265,48 грн, у зв`язку з чим, стягувач звернувся до відділу ДВС із заявою, в якій просив винести постанову про закінчення ВП №60897752.

1.6. 24.02.2020 державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у місті Києві Коваль Л.І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

1.7. 14.01.2020 АТ "Укрзалізниця" звернулось до державного виконавця із заявою про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII), посилаючись на заборону вчинення виконавчих дій передбачену пунктом 3 Розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" від 02.10.2019 №145-IX (далі - Закон №145-IX). 

1.8. Відділ ДВС вимог вказаної заяви не виконав.

1.9. 12.03.2020 АТ "Укрзалізниця" звернулось до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій просило суд:
- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Печерського РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо неповернення наказу Господарського суду міста Києва від 17.10.2019 у справі №910/5432/19 без виконання на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII;
- зобов`язати державного виконавця Печерського РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винести постанову про повернення наказу Господарського суду міста Києва від 17.10.2019 зі справи №910/5432/19 без виконання на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII.

1.10. Скаргу мотивовано тим, що пунктом 3 Розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №145-IX, який набрав чинності 20.10.2019, забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до норм      Закону №1404-VIII      щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим      Законом      були включені до переліків, затверджених      Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим      Законом, окрім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитним договором. Оскільки станом на 20.10.2019 до Переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації включено дані про боржника, то на думку АТ "Укрзалізниця", усі відкриті, станом на 20.10.2019, виконавчі провадження, у тому числі і ВП №60897752, де боржником є відповідач, підлягають завершенню, а виконавчі документи - поверненню стягувачу на підставі пункту 9 частини першої      статті 37 Закону №1404-VIII.

2. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2020 у справі №910/5432/19, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2020, відмовлено в задоволенні скарги АТ "Укрзалізниця" на дії та бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повністю.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. АТ "Укрзалізниця", посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.08.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду     від 26.10.2020 у справі №910/5432/19, ухвалити нове рішення суду, яким задовольнити вимоги скарги. Крім того, скаржник просить передати справу на розгляд Великої Плати Верховного Суду.  

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу: 

4.1. оскаржувані судові рішення ухваленні з неправильним застосуванням (тлумаченням) пункту 3 Розділу ІІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону                   №145-IX, оскільки положення даної норми виключають можливість звернення стягнення на грошові кошти боржника у разі неперебування грошових коштів боржника у заставі та без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 15.05.2020 у справі №904/5697/18, від 04.06.2020 у справі №904/1923/19, постановах Вищого господарського суду України у справах №№910/20125/16, 910/16025/18, 911/1540/18;

4.2. касаційна скарга містить виключну правову проблему та стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки на даний час існує різна та суперечлива судова практика з питань застосування положень вищевказаного Закону.

5. Позиція інших учасників справи  

5.1. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Лемтранс" заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх незаконність та необґрунтованість, і просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, як такі, що прийняті з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

5.2. Від інших учасників справи відзиви на касаційну скаргу не надходили. 

6.          Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

6.1.   Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

6.2. Імперативними приписами частини другої   статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) чітко встановлено межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

7.          Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій

7.1.   Предметом касаційного перегляду є ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, якими відмовлено у задоволенні скарги АТ "Укрзалізниця" на дії та бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у межах ВП №60897752 під час виконання рішення суду у справі №910/5432/19.

7.2.   Приймаючи оскаржувані рішення, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 25.09.2019 у справі №910/5432/19 зі скаржника стягнуто саме грошові кошти, то заборона вчинення виконавчих дій, встановлена пунктом 3 Розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №145-IX, не поширюється на виконання вказаного рішення суду. Крім того, суди зазначили, що приписами частини четвертої статті 4 Закону №1404-VIII не передбачено такої підстави для повернення виконавчого документа, як заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника.

7.3. Верховний Суд, здійснючи касаційній перегляд оскаржуваних судових рішень щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій пункту 3 Розділу ІІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону №145-IX Верховний Суд, зазначає таке.

7.4. Відповідно до статті 129-1 Конституції України, положень частини першої статті 18, частини першої статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

7.5. Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2012 №18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист.

7.6. Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців є Закон №1404-VIII.

7.7. Статтею 1 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

7.8. При цьому, дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються також Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню.

7.9. Частиною першою статті 13 Закону №1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

7.10. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

7.11. Відповідно до пункту 3 Розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону       №145-IX заборонено вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліку, затвердженого Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

7.12. Визначальним для застосування пункту 3 розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №145-IX в контексті спірних правовідносин, є момент (дата) включення об`єкта права державної власності, зокрема, АТ "Укрзалізниця" як єдиного майнового комплексу, до переліку, затвердженого Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" та наявність підстав для винятку його застосування.

7.13. Правова конструкція зазначеного пункту вказує, що законодавець розповсюдив дію цього пункту лише на об`єкти права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліку, затвердженого Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації".

7.14. Закон №145-IX набрав чинності 20.10.2019.

7.15. Як установлено судами попередніх інстанцій, згідно з додатком № 2 "Перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані» до Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" станом на 20.10.2019 до вказаного переліку включено АТ "Українська залізниця". 

7.16. Верховний Суд зазначає, що з урахуванням заборони, встановленої пунктом 3 Розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №145-IX, в комплексі з іншими заборонами та мораторіями на звернення стягнення на майно боржників - державних підприємств, встановленими на момент його прийняття, законодавцем в основу правового регулювання, визначеного цією нормою права, було покладено як принцип обов`язковості виконання судових рішень, закріплений Конституцією України, так і необхідність збереження об`єктів права державної власності, які були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", у зв`язку з їх стратегічним значенням для української економіки, національної безпеки та з метою запобігти безконтрольному відчуженню майна, що складає єдиний майновий комплекс, у тому числі через застосування позаприватизаційних процедур.

Винятком із зазначеної заборони є стягнення грошових коштів, а також товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Тобто вказаною нормою Закону з усього складу майна підприємства, призначеного для його діяльності, яким також може бути нерухоме майно (будівлі, споруди, земельні ділянки тощо), передбачено можливість звернення стягнення лише на конкретні види майна цього підприємства, зокрема грошові кошти, що узгоджується з положеннями чинного законодавства України, а також відповідає меті та суті Закону №145-ІХ.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 29.04.2020 у справі №910/13346/18, від 29.04.2020 у справі №910/6948/19, від 18.08.2020 у справі №911/5057/15, від 14.08.2020 у справі №910/7187/19, від 15.09.2020 у справі №910/5702/19.

7.17. Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/12809/19 визнав помилковим посилання скаржника на те, що передбачена пунктом 3 Розділу III Прикінцевих та перехідних положень Закону №145-ІХ можливість проводити виконавчі дії стосується лише стягнення тих грошових коштів і товарів, які були передані у заставу за кредитними договорами, оскільки положення щодо заборони вчинення виконавчих дій, передбаченої пунктом 3 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №145-ІХ слід застосовувати таким чином, що така заборона не поширюється на стягнення грошових коштів боржників у будь-яких правовідносинах, а також окремо на стягнення товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами, які були ними укладені.

7.18. Частиною другою статті 315 ГПК України передбачено, що у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.

7.19. З огляду на викладене, у цій справі суди попередніх інстанцій правильно застосували приписи пункту 3 Розділу III Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" та дійшли вірного висновку стосовно можливості стягнення грошових коштів з підприємства, що включене до затвердженого цим Законом Переліку, зокрема АТ "Українська залізниця".

Ураховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками попередніх судових інстанцій про відсутність підстав для задоволення скарги АТ "Українська залізниця" на дії та бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

7.20. Таким чином, з огляду на наведену правову позицію щодо застосування пункту 3 Розділу ІІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону №145-IX, викладену у Розділі 7 цієї постанови, а також встановлені судами фактичні обставини справи, Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги. 

7.21.   Верховний Суд зазначає, що інші аргументи касаційної скарги не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваних судових актів, оскільки такі аргументи зводяться до незгоди скаржника з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлення ними обставин справи, містять також посилання на обставини, що були предметом дослідження й оцінки судами.

7.22.   За наведених у цій постанові обставин Верховний Суд вважає, що аргументи та доводи касаційної скарги не спростовують правомірних висновків судів попередніх інстанцій.

7.23. Крім цього, ураховуючи, що на час вирішення цієї справи судом касаційної інстанції об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду ухвалено постанову від 20.11.2020 у справі № 910/12809/19, якою усунуто неоднакове застосування судами положень пункту 3 Розділу III Прикінцевих та перехідних положень Закону № 145-ІХ, клопотання АТ "Українська залізниця" щодо передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з існуванням виключної правової проблеми та необхідністю формування єдиної правозастосовчої практики, колегія суддів відхиляє.

7.24. З урахуванням мотивів, які містяться у розділі 7 цієї постанови Касаційним господарським судом аргументи, викладені у відзиві, приймаються до уваги як такі, що узгоджуються з нормами матеріального і процесуального права.
7.25. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації") повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, яких у цьому випадку немає.

7.26.   У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, які надійшли до Верховного Суду, не спростовують вказаного висновку.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

8.1.   Звертаючись з касаційною скаргою, АТ "Українська залізниця" не спростувало наведених висновків судів попередніх інстанцій та не довело неправильного застосування ними норм матеріального права та/чи порушення норм процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятих ними судових рішень у справі.

8.2. За таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу АТ "Українська залізниця" залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення у справі - без змін як такі, що відповідають вимогам норм матеріального та процесуального права.

9. Судові витрати

9.1. Понесені АТ "Українська залізниця" у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на АТ "Українська залізниця", оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 300, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.08.2020 та постанову  Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2020 у справі №910/5432/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                          Т. Малашенкова 

Суддя                                                                                                          І. Бенедисюк

Суддя                                                                                                                          І. Колос