Ухвала
Іменем України
 
11 лютого 2021 року
м. Київ       
справа № 766/12152/20
провадження № 51-140 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого         ОСОБА_1 ,
суддів:                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 19 серпня 2020 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року щодо ОСОБА_6 ,
встановив:
Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 19 серпня 2020 року, ухваленим в порядку спрощеного провадження, за правилами ст. 381, 382 КПК України, ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ст. ст. 71, 72 КК України, до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 24 лютого 2020 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 8 місяців.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що 31 березня 2020 року, близько 06 год 10 хв., переслідуючи умисел на порушення конституційного права на недоторканість житла, таємно, без згоди власника, пройшовши через напіввідчинену хвіртку домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , проник на територію подвір`я, після чого через вікно, скло в якому до моменту проникнення вже було розбите раніше невідомою особою, проник до житлового будинку вказаного домоволодіння, яке належить ОСОБА_4 , та перебував там до 06 год 16 хв., поки не був виявлений співробітниками Управління поліції охорони в Херсонській області.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року апеляційну скаргу прокурора задоволено, вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 19 серпня 2020 рокузмінено. 
На підставі ст. ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 24.02.2020 року ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 7 місяців.
У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_5 посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
В обґрунтування вказує, що судом першої інстанції неправильно кваліфіковані дії засудженого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 162 КК України. Вважає, що його дії підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, як замах на крадіжку, поєднану із проникненням до житла. Стверджує, що внаслідок неправильної кваліфікації дій ОСОБА_6 призначено покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого. Апеляційний суд не перевірив правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 162 КК України, чим допустив порушення закону.
Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Приписами ч. 1 ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Як убачається із матеріалів провадження за касаційною скаргою, судовий розгляд обвинувального акту щодо ОСОБА_6 здійснено в порядку спрощеного провадження, за правилами ст. ст. 381, 382 КПК України.
Згідно зі ст. 381 КПК України, після отримання обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку суд у п`ятиденний строк, а у разі затримання особи - у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 298-2 цього Кодексу, невідкладно призначає судовий розгляд.
Суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.
Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.
Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
За приписами ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження (ч. 3 ст. 337 КПК України).
Колегія суддів Верховного Суду вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 162 КК України, з огляду на наступне.
Кваліфікація кримінального правопорушення являє собою кримінально-правову оцінку суспільно небезпечного діяння, встановлення точної відповідності між фактичними обставинами й зафіксованими в кримінальному законі ознаками складу кримінального правопорушення.
Так, розглядаючи обвинувальний акт щодо кримінального проступку суд виходить із встановлених органом досудового розслідування обставини та встановлює їх відповідність ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченим диспозицією відповідної статті КК України. 
Як слідує зі змісту оскаржуваного вироку, обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального проступку, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, а також погодився на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні. Із обмеженням права на апеляційне оскарження був ознайомлений. Не заперечувала проти проведення розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні також і потерпіла ОСОБА_4 , яка надала відповідну заяву про згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, та зазначила, що погоджується із встановленими досудовим розслідуванням обставинами. 
З урахуванням наведеного та згідно поданого до суду обвинувального акту суд першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла особи.
При цьому, Верховний Суд зауважує, що враховуючи вимоги ч. 3 ст. 337 КПК України, суд першої інстанції може вийти за межі висунутого обвинувачення, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. 
Таким чином, суд першої інстанції не мав права за власної ініціативи перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч. 1 ст. 162 КК України, на ч. 1 ст. 15, ч. 3 
ст. 185 КК України, оскільки в такому випадку відбулося б погіршення становища 
ОСОБА_6 .
Доводи касаційної скарги адвоката ОСОБА_5 щодо невідповідності ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, не заслуговують на увагу, оскільки вони є похідними від вимоги щодо перекваліфікації дій ОСОБА_6 , яка є необґрунтованою.
Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 374, 381, 382 КПК України. 
Що стосується доводів касаційної скарги щодо залишення поза увагою апеляційним судом питання правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 162 КК України, колегія суддів зазначає таке.
За приписами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, при цьому вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Як слідує зі змісту оскаржуваної ухвали апеляційного суду, вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 19 серпня 2020 року в апеляційному порядку було переглянуто за апеляційною скаргою прокурора, в межах її доводів, які стосувались неправильного застосування ст. ст. 71, 72 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання.
Крім того, за змістом ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Водночас, питання зміни правової кваліфікації дій засудженого потребує встановлення інших обставин вчинення кримінального правопорушення, а ніж ті, які були встановлені досудовим розслідуванням, та з яким погодились учасники кримінального провадження, а тому доводи касаційної скарги в цій частині є неспроможними.
Апеляційний розгляд справи проведений здотриманням вимог кримінального процесуального закону, в межах вимог апеляційної скарги. Ухвала апеляційного суду відповідає приписам ст. ст. 370, 419 КПК України, оскільки наведені прокурором доводи належним чином перевірені, на них надані змістовні відповіді, а також наведено докладні мотиви постановленого рішення.
Переконливих аргументів, які б свідчили про наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень у касаційній скарзі не наведено, та Судом не встановлено. 
З урахуванням викладеного, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги адвоката ОСОБА_5 та вважає, що відповідно до 
п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України слід відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 19 серпня 2020 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року щодо ОСОБА_6 . 
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                  ОСОБА_3