ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2021 року м. Херсон
права № 654/2743/18
провадження №22-ц/819/131/21
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Склярської І.В.
суддів: Пузанової Л.В. 
Чорної Т.Г.
секретар                         Дундич А.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Верещака Олексій Миколайович на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області у складі судді Сіянко В.М. від 15 жовтня 2020 року у справі 

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсним договорів купівлі-продажу та договору іпотеки,
за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Ларічевої Наталії Анатоліївни, треті особи: ОСОБА_8 , ОСОБА_6 про визнання недійсним договору іпотеки,
за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Ларічевої Наталії Анатоліївни, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , про визнання договору іпотеки недійсним,
та за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , третя особа – ОСОБА_2 , про визнання іпотеки припиненою,
встановив:
06.08.2018 року ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Верещака Олексій  Миколайович    звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в якому позивач просив визнати недійсними:
- договір купівлі-продажу 1/3 частки земельної ділянки кадастровий номер 6522384300:02:036:0038 від 16.09.2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;
- договір купівлі-продажу 1/3 частки земельної ділянки кадастровий номер 6522384300:02:036:0038 від 16.09.2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ;
- договір купівлі-продажу 1/3 частки земельної ділянки кадастровий номер 6522384300:02:036:0038 від 16.09.2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ;
- договір купівлі-продажу 1/3 частини домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером 6522384300:02:036:0038, від 16.09.2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;
- договір купівлі-продажу 1/3 частини домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером 6522384300:02:036:0038, від 16.09.2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ;
- договір купівлі-продажу 1/3 частини домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером 6522384300:02:036:0038, від 16.09.2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ;
- визнати недійсним договір іпотеки від 05.05.2017 року, за яким ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 передали в іпотеку домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку з кадастровим номером 6522384300:02:036:0038, ОСОБА_6 .
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вказане вище домоволодіння та земельна ділянка передані в іпотеку позивачу згідно з договором іпотеки, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 06.04.2010 року в забезпечення виконання зобов`язань за договором позики. Позивач, як іпотекодержатель, не надавав своєї згоди на відчуження предмета іпотеки та передачі майна в наступну іпотеку, а тому, посилаючись на норми Закону України «Про іпотеку» вважає договори купівлі-продажу, укладені 16.09.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та договір іпотеки від 05.05.2017 року недійсними.
       02.04.2019 року до суду з позовом звернувся ОСОБА_9 в інтересах позивачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Ларічевої Наталії Анатоліївни, треті особи –  ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , в якому просили визнати недійсним договір іпотеки, укладений 06.04.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Ларічевою Н.А., зареєстрований в реєстрі №599, та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 7681641 від 07.11.2013 року.
Позов мотивовано тим, що згідно з договорами купівлі-продажу, укладеними 16.09.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 ; ОСОБА_2 відчужила, а позивачі набули право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку з кадастровим номером 6522384300:02:036:0038. На момент укладання договорів купівлі-продажу позивачам не було відомо про існування договору позики та договору іпотеки. Позивачі вважають, що договір іпотеки є недійсним з моменту його укладення, а тому запис про іпотеку в реєстрі речових прав на нерухоме майно підлягає скасуванню, оскільки на момент укладання договору іпотеки ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , але згоди свого чоловіка на укладення будь-яких договорів щодо розпорядження, користування чи володіння спільним майном, яким є предмет іпотеки, не отримала. Тобто на момент вчинення правочину (укладання договору іпотеки) сторонами не було додержано вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦПК, що є підставою недійсності правочину.
       16.04.2019 року ОСОБА_8 , як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Ларічевої Н.А., треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , про визнання недійсним договору іпотеки, в якому просив визнати недійсним договір іпотеки, укладений 06.04.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , посвідчений приватним нотаріусом Ларічевою Н.А., зареєстрований в реєстрі №599, та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 7681641 від 07.11.2013 року.
       Позов мотивовано тим, що він не надавав згоду дружині ОСОБА_2 на укладення нею, як іпотекодавцем, договору іпотеки з ОСОБА_1 , як іпотедержателем, а тому порушені його права співвласника нерухомого майна, які підлягають захисту у судовому порядку. 
Ухвалою суду від 16.04.2019 року цивільну справу №654/2743/18 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсним договорів купівлі-продажу та договору іпотеки та цивільну справу №654/1136/19 за позовом громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_4 , громадянки Республіки Білорусь ОСОБА_5 , громадянки Республіки Білорусь ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Ларічевої Н.А., треті особи: ОСОБА_8 , ОСОБА_6 про визнання недійсним договору іпотеки та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору  ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Ларічевої Н.А., треті особи: громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_4 , громадянка Республіки Білорусь ОСОБА_5 , громадянка Республіки Білорусь ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , про визнання договору іпотеки недійсним, об`єднано в одне провадження, справі присвоєно номер 654/2743/18.
       13.03.2020 року представник ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 - адвокат Курочкін О.О. подав до суду позов до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про визнання іпотеки припиненою.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16.09.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 06.04.2010 було укладено договір позики, та в забезпечення виконання зобов`язань за яким, між цими ж сторонами 06.04.2010 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Ларічевою Н.А. За договором іпотеки ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , разом із земельною ділянкою площею 0,1929 га з кадастровим номером 6522384300:02:036:0038 за цією ж адресою. ОСОБА_2 , вважаючи свої зобов`язання за договором позики виконаними, звернулася у 2013 році до суду про визнання договору позики та договору іпотеки припиненими. Заочним рішенням суду від 22.11.2013 позов ОСОБА_2 задоволено та на підставі даного рішення скасовано запис про заборону. 16.09.2014 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 було укладено договори купівлі-продажу, за якими ОСОБА_2 відчужила, а ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 набули право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку з кадастровим номером 6522384300:02:036:0038. Після цього, рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 09.06.2016 рішення районного суду скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.10.2017 рішення апеляційного суду залишено без змін. На цій підставі ОСОБА_1 було відновлено договір іпотеки та запис про заборону на підставі нього. Таким чином, на дату звернення з позовом до суду Федорови є іпотекодавцями по відношенню до ОСОБА_1 , який виступає іпотекодержателем нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 . Враховуючи викладене, позивачі виконали основне зобов`язання, яке забезпечено договором іпотеки, та внесли через нотаріуса на депозитний рахунок суму грошових коштів у розмірі 409000 гривень, що станом на дату платежу становить 16400 доларів США. Враховуючи, що основне зобов`язання було повністю виконане, тобто основне зобов`язання припинено, відповідно до ст.17 Закону України «Про іпотеку», іпотека також припиняється.
Ухвалою суду від 29.05.2020 вказані справи були об`єднані в одне провадження.
Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 15 жовтня 2020 року позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про визнання іпотеки припиненою задоволений. 
Суд ухвалив: Визнати припиненою іпотеку згідно з Договором іпотеки, укладеним 06.04.2010 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченим приватним нотаріусом Ларічевою Наталією Анатоліївною, зареєстрованим в реєстрі за №599.
Припинити заборону на нерухоме майно: номер запису про обтяження 3270739, дата державної реєстрації 06.04.2010, підстава виникнення обтяження: Договір іпотеки серія та номер 599, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 7681641 від 07.11.2013, вид обтяження: заборона на нерухоме майно, відомості про реєстрацію до 01.01.2013: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 9698585, 06.04.2010.
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсним договорів купівлі-продажу та договору іпотеки відмовлено.
В позові ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Ларічевої Наталії Анатоліївни про визнання недійсним договору іпотеки відмовлено.
В позові третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Ларічевої Наталії Анатоліївни про визнання договору іпотеки недійсним відмовлено.
В апеляційній скарзі адвокат Верещака О.М., як представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, у задоволенні позовних вимог заявлених до нього відмовити, уточнивши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, що враховуючи, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , окрім визнання іпотеки припиненою, просив рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та договору іпотеки ( наступного) скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання іпотеки припиненою скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вимоги про визнання іпотеки припиненою відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги послався на грубе порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме безпідставного відкладення розгляду справи за позовом поданим у серпні 2018 року ОСОБА_1 та об`єднання позовів в порушення вимог ст. 188 ЦПК України у тому числі ухвалою суду від 29.05.2020 року чим допущено надання переваги іншій стороні та порушено строки розгляду позову ОСОБА_1 відповідно до ст.205,210 ЦПК України.
Рішення суду першої інстанції не містить обґрунтування щодо відмови у позові ОСОБА_1 саме з наведених позивачем підстав, імперативність припису ч.3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку».
Порушення процесуального закону судом першої інстанції призвело до того, що через півтора року після пред`явлення позову ОСОБА_1 , відбувся розгляд позовних вимог про визнання іпотеки припиненою, позивачі за яким у випадку своєчасного розгляду позову ОСОБА_1 не мали б процесуальної правоздатності на звернення до суду з зазначеним позовом, які і не мали б статусу нових іпотекодавців та правових наслідків , що з них витікають.
Зазначає, що висновок суду при визнання іпотеки припиненою внаслідок припинення основного зобов`язання у зв`язку з його виконанням новим іпотекодавцем є передчасним та таким, що не ґрунтується на обставинах справи та нормах матеріального права. Посилається на те, що договір позики виконаний не в повному обсязі, оскільки перерахування новим іпотекодавцем на депозитний рахунок нотаріуса коштів в сумі 409 000 грн, як залишок неповернутого боргу та відсотків за позикою до строку визначеного в договорі позики не є повним виконанням в силу того, що з закінченням строку договору позики має нараховуватися 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, яка особою, яка подала апеляційну скаргу нарахована в сумі 2500 дол. 25 центів США за період з 06.11.2011 року по 04.03.2020 року. Зазначає, що всього сума відсотків за користування грошовими коштами та інфляційні втрати за період з 07.11.2011 року по 04.03.2020 року становить 16 951,84 дол. США.
У відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідачів ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги не визнав, рішення суду вважає законним та обґрунтованим. Зазначає, що підстави для скасування судового рішення, визначені ч.3 ст.376 ЦПК України, апелянтом не зазначено, а тому наявність певних процесуальних недоліків пов`язаних з розглядом справи не є підставою для скасування судового рішення. Підстави для нарахування судом сум відповідно до положень ст. 625 ЦК України відсутні. Зобов`язання за договором позики припинено, а тому наявні підстави для припинення іпотеки.
       Заслухавши доповідача, представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 06.04.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2  було укладено договір позики (а. с. 7 т. 1), за умовами якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 400000 гривень, що еквівалентно 50000 доларів США на день укладання договору, а ОСОБА_2 зобов`язалася повернути ОСОБА_1 таку ж суму грошових коштів у грошовій одиниці України – гривні в еквіваленті 50000 доларів США на день повернення позики. Позика надана строком на один рік, кінцевим строком повернення позики є 06.04.2011, позика є безпроцентною (п.2 договору позики).
       05.04.2011 року між цими ж сторонами укладено договір про внесення змін до Договору позики від 06.04.2010 року (а. с. 8 т. 1), яким визначено, що позика надається строком на один рік та шість місяців, кінцевим строком повернення позики є 06.10.2011 року. Всі інші умови Договору позики від 06.04.2010 року залишено без змін.
       Доповненням до Договору від 06.04.2010 року (а. с. 8 т. 1 зворотній бік) підтверджено отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 у період за 06.04.2010 року по 06.02.2011 року 40000 доларів США в погашення боргу за Договором позики від 06.04.2010 року. Даним доповненням також встановлено процентну ставку на рівні 8% щомісячно.
       06.04.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2  укладено договір іпотеки (а. с. 9-11 т. 1), за яким іпотекодавець ( ОСОБА_2 ) в забезпечення своїх зобов`язань за договором позики від 06.04.2010 року передала в іпотеку іпотекодержателю ( ОСОБА_1 ) належне їй нерухоме майно, а саме: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , разом із земельною ділянкою площею 0,1929 га за кадастровим номером 6522384300:02:036:0038 за тією ж адресою. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Ларічевою Н.А. 06.04.2010 та зареєстровано в реєстрі за №599.
       Заочним рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області №654/4523/13-ц від 22.10.2013 року (а. с. 12-13 т. 1) позов ОСОБА_2 задоволено, визнано зобов`язання ОСОБА_2 за договором позики, укладеним між нею та ОСОБА_1 06.04.2010, а також сам договір позики припиненими; визнано зобов`язання ОСОБА_2 за договором іпотеки, укладеним між нею та ОСОБА_1 06.04.2010, зареєстрованим в реєстрі за №599, а також сам договір іпотеки припиненими.
       07.11.2013 року внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження про припинення обтяження, яке виникло на підставі договору іпотеки від 06.04.2010 року.
       Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 09.08.2016 року (а. с. 14-15 т. 1) заочне рішення Голопристанського районного суду Херсонської області (а. с. 12-13 т. 1) яким позов ОСОБА_2 задоволено, визнано зобов`язання ОСОБА_2 за договором позики, укладеним між нею та ОСОБА_1 06.04.2010, а також сам договір позики припиненими; визнано зобов`язання ОСОБА_2 за договором іпотеки, укладеним між нею та ОСОБА_1 06.04.2010, зареєстрованим в реєстрі за №599, а також сам договір іпотеки припиненими - скасовано, ухвалено нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.11.2016 року (а. с. 16-17 т. 1) рішення апеляційного суду Херсонської області від 09.08.2016 залишено без змін.
Колегія суддів звертає увагу, що у разі скасування судового акта він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.
За таких умов, у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки припиненою, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису, який виключено на підставі незаконного рішення суду. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.
Зазначений висновок узгоджується з положенням статті 204 Цивільного кодексу України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки презумпція його правомірності не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Тому ухвалення судом рішення про припинення договору іпотеки, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обов`язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек.
Подібну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 643/17966/14-ц, від 31.01.2019 у справі № 562/2260/15, від 27.06.2018 у справі № 903/295/17.
16.09.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу 1/3 частки земельної ділянки, за яким ОСОБА_2 продала і передала ОСОБА_12 , а ОСОБА_4 купив та прийняв від ОСОБА_2 1/3 частку земельної ділянки площею 0,1929 га за кадастровим номером 6522384300:02:036:0038, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
16.09.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу 1/3 частки земельної ділянки, за яким ОСОБА_2 продала і передала ОСОБА_5 , а ОСОБА_5 купила та прийняла від ОСОБА_2 1/3 частку земельної ділянки площею 0,1929 га за кадастровим номером 6522384300:02:036:0038, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
16.09.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_13 укладено договір купівлі-продажу 1/3 частки земельної ділянки, за яким ОСОБА_2 продала і передала ОСОБА_13 , а ОСОБА_13 купила та прийняла від ОСОБА_2 1/3 частку земельної ділянки площею 0,1929 га за кадастровим номером 6522384300:02:036:0038, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
16.09.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу 1/3 частки житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями і спорудами, за яким ОСОБА_2 продала і передала ОСОБА_4 , а ОСОБА_4 купив та прийняв від ОСОБА_2 1/3 частку житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями і спорудами до нього, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
16.09.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу 1/3 частки житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями і спорудами, за яким ОСОБА_2 продала і передала ОСОБА_5 , а ОСОБА_5 купила та прийняла від ОСОБА_2 1/3 частку житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями і спорудами до нього, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
16.09.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_13 укладено договір купівлі-продажу 1/3 частки житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями і спорудами, за яким ОСОБА_2 продала і передала ОСОБА_13 , а ОСОБА_13 купила та прийняла від ОСОБА_2 1/3 частку житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями і спорудами до нього, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
05 травня 2017 року укладений договір іпотеки договір іпотеки, за яким ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 передали в іпотеку домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку з кадастровим номером 6522384300:02:036:0038, ОСОБА_6 .
З матеріалів справи вбачається, що за договором позики від 06.04.2010 зі строком його дії до 06.10.2011 залишок неповернутої суми позики становить 10 000 дол. США та відповідно до встановленої процентної ставки на рівні 8% щомісячно сума відсотків складає - 6 400 дол. США.
Матеріали справи не містять та представником ОСОБА_1 не доведено щодо стягнення у встановленому законом порядку несплаченої частини суми позики та процентів за її користування.
Проте, договір позики забезпечений договором іпотеки від 06.04.2010 року укладеним між ОСОБА_1   та ОСОБА_2   (а. с. 9-11 т. 1), за яким іпотекодавець ( ОСОБА_2 ) в забезпечення своїх зобов`язань за договором позики від 06.04.2010 року передала в іпотеку іпотекодержателю ( ОСОБА_1 ) належне їй нерухоме майно, а саме: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , разом із земельною ділянкою площею 0,1929 га за кадастровим номером 6522384300:02:036:0038 за тією ж адресою. 
Згідно з частиною третьою статті 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя, зокрема відчужувати предмет іпотеки, передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку.
Відповідно до частини третьої статті 12 Закону України "Про іпотеку" правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.
У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували надання іпотекодержателем майна, ОСОБА_1 , на момент укладення договорів купівлі-продажу від 16.09.2014 , та договору іпотеки від 05.05.2017 згоди на відчуження предмету іпотеки та передачу предмета іпотеки в наступну іпотеку.        
Згідно з частиною другою статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
Отже, оскільки недійсність правочину встановлена законом , а саме ч.3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», то відповідно до положень статті 215 ЦК України, такий договір є нікчемним.
Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
У пунктах 69-73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.
Нікчемність договорів купівлі-продажу іпотечного майна не є підставою для застосування вимог статті 23 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою (частина перша); особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (частина друга). А тому висновки суду першої інстанції про перехід до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 обов`язків іпотекодавця відповідно до вимог статті 23 наведеного закону не ґрунтуються на нормах ч.2 ст. 215 ЦК України, ст.ст. 9,12 Закону України «Про іпотеку».

       Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та договору іпотеки (наступної) не звернув уваги на підстави позову, які ґрунтуються на нормах Закону України «Про іпотеку» та обставинах справи та вважав, що зобов`язання перед ОСОБА_1 виконано, що не надає підстав для задоволення його вимог. 

       Проте, відмова у задоволенні позову ОСОБА_1 ґрунтується на обставинах та нормах матеріального права, наведених колегією суддів, а тому рішення суду в цій оскарженій частині підлягає зміні, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

       Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги про визнання іпотеки припиненою, виходив з підстав, визначених ст. 17 Закону України «Про іпотеку», зазначивши, що іпотека припиняється у разі основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного майна. Врахував, що ОСОБА_5 , як іпотекодавець виконала основне зобов`язання за договором позики, шляхом прийняття нотаріусом від неї на депозит нотаріуса грошові кошти в сумі 409 000 грн., що еквівалентно 16400 дол США ( залишок суми позики 10 000 дол. США та відсотки за договором позики до дня закінчення строку договору – 6 400 дол. США) для передачі кредиторові ОСОБА_1 з метою виконання обов`язку ОСОБА_2 за договором позики від 06.04.2010 року у зв`язку з ухиленням кредитора ( ОСОБА_1 ) від прийняття виконання.

       Разом з тим, за вищенаведеними нормами матеріального права та обставинами справи, ОСОБА_5 не є боржником у правовідносинах за договором позики, нікчемність договору купівлі-продажу іпотечного майна не створює для неї правових наслідків виконання зобов`язань за ОСОБА_2 , як іпотекодавця та матеріали справи не містять, що ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_5 виконати її обов`язки боржника за основним зобов`язанням – договором позики, також виконання обов`язку боржника ОСОБА_2 ОСОБА_5 не ґрунтуються на нормах ст. 528 ЦК України, а отже у ОСОБА_1 відсутні підстави приймати виконання зобов`язання від ОСОБА_5 . 

       Таким чином, висновки суду першої інстанції, які ґрунтуються на нормах ст. 537 ЦК України щодо права боржника виконати свій обов`язок шляхом внесення боргу в депозит нотаріуса нотаріальної контори, та в даному випадку мала місце саме відмова кредитора від запропонованого боржником виконання договору не ґрунтуються на обставинах справи, а отже застосування судом ст. 537 ЦК України та висновок щодо припинення іпотеки внаслідок припинення основного зобов`язання є помилковим.

       З урахуванням викладеного, позовні вимоги ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , третя особа – ОСОБА_2 , про визнання іпотеки припиненою задоволенню не підлягають, внаслідок чого рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про визнання іпотеки припиненою підлягає скасуванню.
В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.

       Керуючись ст.367, 374,376,382 ЦПК України, суд,
                                                       постановив:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Верещака Олексій Миколайович задовольнити частково.

        Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 15 жовтня 2020 року в частині задоволення позову про визнання іпотеки припиненою скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення.

       У задоволенні позову ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , третя особа – ОСОБА_2 , про визнання іпотеки припиненою відмовити.

       В решті оскарженій частині рішення, це ж рішення суду змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.В. Склярська

Судді: Л.В. Пузанова

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови суду складений 04 березня 2021 року.

Суддя                                          І.В. Склярська