ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/386/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/3280/20 Категорія: на ухвалу 	Кондрацька Н. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       23 лютого 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого         Нерушак Л.В. (суддя – доповідач) 
Суддів                 Бородійчука В.Г., Єльцова В.О.
За участю секретаря Анкудінова О. І. 

учасники справи:
скаржник - ОСОБА_1 ;
заінтересована особа – Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Черкаси
Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ);
особа, яка подає апеляційну скаргу – скаржник – ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 грудня 2020 року, постановлену під головуванням судді Кондрацької Н. М. в залі Придніпровського районного суду м. Черкаси 28 грудня 2020 року о 16 год. 15 хв., повний текст ухвали складений 02 січня 2021 року, у справі за скаргою  ОСОБА_1 на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), 

в с т а н о в и в :

 
03 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою на дії старшого державного виконавця ЦВ ДВС у м. Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ). 
В обґрунтування вимог скарги, скаржник ОСОБА_1 вказує, що Придніпровський районний суд м. Черкаси ухвалив рішення від 27 травня 2020 року, та видав на його підставі виконавчий лист від 02 червня 2020 року № 711/3280/20. В резолютивній частині вказаних документів зазначено: «Зобов`язати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання АДРЕСА_2 , усунути ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання АДРЕСА_2 перешкоди в користуванні земельною ділянкою та будинком, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , та передати ключі від вхідних дверей до хвіртки, воріт та будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Встановити строк дії обмежувального припису в три місяці. Допустити рішення суду про видачу обмежувального припису до негайного виконання». 
Скаржник вказує, що в резолютивній частині приведених документів зазначені дві адреси стягувача ОСОБА_2 - місце реєстрації АДРЕСА_1 , і фактичне місце проживання АДРЕСА_2 . 
ОСОБА_1 в скарзі зазначає, що старший державний виконавець ЦВ ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) Постоєнко М.В. виніс постанову від 26 червня 2020 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси виконавчого листа, яку боржник ОСОБА_1 отримав 30 червня 2020 року. 
ОСОБА_1 звернувся до старшого державного виконавця ЦВ ДВС у м. Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ) Постоєнка М.В. із заявою від 02 липня 2020 року про закінчення виконавчого провадження з підстав фактичного виконання, 29 травня 2020 року в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, що передбачено п.9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
В поданій старшому державному виконавцю заяві зазначено ОСОБА_1 , що судовим рішенням (документ в ЄДРСР № 89464924) не визначений спосіб його виконання, тобто не зазначено про обов`язок ОСОБА_1 передати ключі ОСОБА_2 із рук в руки, відвідати робоче місце ОСОБА_2 з метою вручення ключів, розшукати ОСОБА_2 в місті Черкаси після закінчення робочого дня і вручити їй ключі, або іншим способом, відповідно до закону чи звичаїв ділового обороту.
Скаржник вказує, що постановою (документ в ЄДРСР № 89033249) Черкаського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року в справі № 711/2032/20 встановлена обставина, яка не потребує доказування: ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання за адресою квартира АДРЕСА_4 . Така сама адреса місця проживання ОСОБА_2 зазначена в її паспорті громадянина України серії НОМЕР_3 , копія якого досліджувалася і оцінювалася як доказ судом першої та апеляційної інстанції при ухваленні судових рішень (документи в ЄДРСР № 89464924 і № 89033249). У судових рішеннях судів першої і апеляційної інстанції (документа в ЄДРСР № 89464924 і № 89033249), у виконавчому листі зазначені дві адреси стягувача ОСОБА_2 : місце реєстрації АДРЕСА_1 , та фактичне місце проживання АДРЕСА_2 . Щодо останнього стягувач ОСОБА_2 просила видати обмежувальний припис. 
Скаржник ОСОБА_1 у скарзі посилається на те, що він добровільно і негайно поштовим відправленням із описом вкладення направив (передав) 29 травня 2020 року ключі від вхідних дверей до хвіртки, воріт та будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 стягувачу ОСОБА_2 на адресу встановленого судовими рішеннями судів першої і апеляційної інстанції зареєстрованого її місця проживання.
Таким чином, вважає ОСОБА_1 , що він усунув стягувачу ОСОБА_2 перешкоди в користуванні земельною ділянкою та будинком, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 . 
За наведених обставин, боржник ОСОБА_1 , як законослухняний і добросовісний громадянин, виконав судове рішення (документ в ЄДРСР № 89464924) негайно і відповідно його точному змісту. 
Скаржник посилається у скарзі, що судове рішення ним виконане, оскільки правилами абзацу 2 ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Крім згаданих вище двох адрес стягувача ОСОБА_2 , у виконавчому листі, виданому Придніпровським районним судом м. Черкаси 02 червня 2020 року, зазначена ще одна - третя адреса стягувача ОСОБА_2 : АДРЕСА_4 . 
Станом на 29 травня 2020 року, дати виконання боржником ОСОБА_1 судового рішення стягувач ОСОБА_2 судам першої та апеляційної інстанції, державній виконавчій службі, ОСОБА_1 письмово не повідомляла про своє дійсне місцезнаходження , тобто цим особам не подавалася відповідна письмова заява стягувача ОСОБА_2 про зміну місця проживання чи перебування або місцезнаходження. 
Скаржник ОСОБА_1 вважає, що старший державний виконавець ЦВ ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) Постоєнко М.В. істотно порушив правила, встановлені п.3. ч.2 ст.18 та ч. ч. 2 , 3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», заяву ОСОБА_1 від 02 липня 2020 року про закінчення виконавчого провадження не розглянув, дії не вчинив, у встановлений ст.13 цього Закону строк, відповідну постанову про закінчення виконавчого провадження не прийняв , ОСОБА_1 , як стороні виконавчого провадження - не направив. 
Через бездіяльність старшого державного виконавця ЦВ ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) Постоєнка М.В. боржник ОСОБА_1 повторно письмово звернувся із заявою від 22 липня 2020 року (вх. №18252/19-25-35) про виконання виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» в частині розгляду заяви, прийняття рішення і направлення цього рішення заявнику, вказує скаржник. 
Державний виконавець в черговий раз істотно порушив встановлені ст.13 та ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» норми, рішення (постанову) за результатами розгляду заяви від 02.07.2020 року про закінчення виконавчого провадження, або про відмову в закінченні виконавчого провадження не прийняв, і боржнику ОСОБА_1 не направив. 
28 липня 2020 року ОСОБА_1 отримав поштове відправлення ЦВ ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м Київ), в якому містився лист від 22 липня 2020 року № 1925-36/53456 (з не застереженими печаткою органу і підписом компетентної особи виправленнями в даті відправлення і реєстраційному номері), за підписом начальника відділу Вікторії Павленко. Відповідно точного змісту абз.4 цього листа зазначається: згідно наданих пояснень ОСОБА_2 від 03 липня 2020 року було повідомлено, що за адресою, яку вказав ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_5 , ніколи не проживала і не проживає.
В листі не зазначено мотивів, з яких ЦВ ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) відкинув преюдиційні обставини, встановлені судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанції (документа в ЄДРСР № 89464924 і № 89033249) щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 , істотно порушуючи правила другого абзацу 2 ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», надавши пріоритет (максимальну правдивість) поясненню ОСОБА_2 від 03 липня 2020 року, якої 29 травня 2020 року , на момент добровільного виконання ОСОБА_1 судового рішення суду першої інстанції (документ в ЄДРСР № 89464924) не існувало як такого.
В абз.5 цього листа вказано, що державний виконавець не може взяти до уваги добровільне і негайне виконання ОСОБА_1 судового рішення (документ в ЄДРСР № 89464924) шляхом поштового відправлення із описом вкладення 29 травня 2020 року трьох ключів від вхідних дверей до хвіртки, воріт та будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , стягувачу ОСОБА_2 на адресу встановленого судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанції (документа в ЄДРСР № 89464924 і № 89033249) зареєстрованого її місця проживання, оскільки виконавець не може ідентифікувати, які ключі були направлені стягувачу ОСОБА_2 , так як вона їх не отримала, а відтак виконавче провадження не може бути закрито. 
У скарзі вказано, що ОСОБА_1 добровільно, негайно, добросовісно та розумно, шляхом поштового відправлення із описом вкладення 29 травня 2020 року трьох ключів від вхідних дверей до хвіртки, воріт та будинку АДРЕСА_3 , передав їх стягувачу ОСОБА_2 , виконав судове рішення (документ в ЄДРСР № 89464924) повністю, відповідно до точного змісту його резолютивної частини. 
В супровідному листі ЦВ ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) від 26 червня 2020 року № 51760 «Про відкриття виконавчого провадження», на підставі даних виконавчого листа, зазначена основна адреса ОСОБА_2 - АДРЕСА_4 , і в дужках якась інша ( АДРЕСА_6 ). В постанові ОСОБА_3 від 26 червня 2020 року «Про відкриття виконавчого провадження», на підставі даних виконавчого листа, зазначена основна адреса стягувача ОСОБА_2 - АДРЕСА_4 , і в дужках якась інша ( АДРЕСА_6 ). В постанові старшого державного виконавця Постоєнка М.В. від 26 червня 2020 року «Про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження», на підставі даних виконавчого листа, зазначена основна адреса стягувача ОСОБА_2 : АДРЕСА_4 , а в дужках якась інша ( АДРЕСА_6 ). 
В супровідному листі ЦВ ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) від 14 липня 2020 року № 51218, на підставі даних виконавчого листа, зазначена основна адреса стягувача ОСОБА_2 - АДРЕСА_4 , і в дужках якась інша ( АДРЕСА_6 ). В постанові старшого державного виконавця ЦВ ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) Постоєнко М.В від 14 липня 2020 року «Про відстрочення виконання рішення», на підставі іншого виконавчого листа, зазначена основна адреса стягувача ОСОБА_2 - АДРЕСА_4 , і в дужках якась інша ( АДРЕСА_6 ). У вимозі ОСОБА_3 від 24 липня 2020 року № 55909, на підставі даних виконавчого листа, зазначена основна адреса стягувача ОСОБА_2 - АДРЕСА_4 , і в дужках якась інша ( АДРЕСА_6 ). В отриманій 01 серпня 2020 року о 15 й год. з автоматизованої системи виконавчого провадження інформації про виконавче провадження вказано місце проживання стягувача ОСОБА_2 – АДРЕСА_4 , і в дужках якесь інше ( АДРЕСА_6 ). 
Ознайомившись 03 серпня 2020 року із матеріалами виконавчого провадження, боржник ОСОБА_1 зазначив, що в цих матеріалах відсутня заява стягувача ОСОБА_2 про зміну місця проживання чи перебування або місцезнаходження. 
За таких обставин, старший державний виконавець ЦВ ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) Постоєнко М.В і начальник відділу Вікторія Павленко, згідно відповідних положень Закону України «Про виконавче провадження» не встановили дійсне місце проживання чи перебування або місцезнаходження стягувача ОСОБА_2 , а відтак достеменно не знають за якою адресою їй надсилати документи виконавчого провадження.
Скаржник ОСОБА_1 стверджує, що такі дії державного виконавця Постоєнка М.В. і начальника відділу ОСОБА_4 істотно порушують Закон України «Про виконавче провадження».
Стягувач ОСОБА_2 в акті від 28 липня 2020 року власноручно написала, що відслідкувала відправлену 29 травня 2020 року боржником ОСОБА_1 посилку на її адресу, їй відомо, що посилка повернута відправнику. Тому скаржник вказує, що стягувач ОСОБА_2 достеменно знала про надходження 30 травня 2020 року в точку доставки, якою є адреса зареєстрованого її місця проживання - АДРЕСА_1 , цього поштового відправлення, його реквізити, за допомогою яких відстежила це відправлення, і яке відмовилася отримати 03 червня 2020 року під час доставки. 
Скаржник ОСОБА_1 звергає увагу суду на обставину, що судовим рішенням не встановлено багаторазове виконання рішення суду, а тому наявні підстави для закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» - фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. 
У скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що відповідно до буквального змісту ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» та ч.1 ст.447, ч.1 ст.448 ЦПК України, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. 
Скаржник ОСОБА_1 просив визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця ЦВ ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) Постоєнка М.В. щодо неприйняття постанови про результати розгляду заяви боржника ОСОБА_1 про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9. ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» - фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, і не направлення цієї постанови боржнику ОСОБА_1 . 
Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця ЦВ ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) Постоєнка М.В. щодо винесення вимоги від 24 липня 2020 року № 55909, якою визначено 28 липня 2020 року - як дату другого виконання судового рішення (документ в ЄДРСР № 89464924) та вимоги від 30 липня 2020 року, якою визначено 04 серпня 2020 року - як дату третього виконання цього судового рішення. 
Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця ЦВ ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) Постоєнка М.В щодо неприйняття постанови про закінчення виконавчого провадження № 62425905 на підставі п. 9. ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» - фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. 
Зобов`язати старшого державного виконавця ЦВ ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) Постоєнка М.В. прийняти постанову про закінчення виконавчого провадження № 62425905 на підставі п.9. ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» - фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом і надіслати боржнику ОСОБА_1 цю постанову. Судові витрати покласти на ЦВ ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ).
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 грудня 2020 року у скарзі ОСОБА_1 відмовлено. 
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив ухвалу, подавши 20 січня 2021 року, апеляційну скаргу через суду першої інстанції. 
В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 грудня 2020 року є незаконною у зв`язку із порушенням норм матеріального та процесуального права, неповнотою встановлення обставин, які мають значення для справи. Зокрема, скаржник зазначає, що районним судом не були враховані всі обставини справи, а саме : не враховано добровільне виконання боржником рішення суду від 27 травня 2020 року, на підставі якого був виданий виконавчий лист від 02 червня 2020 року № 711/3280/20, в резолютивній частині вказаних документів зазначено: «Зобов`язати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання АДРЕСА_2 , усунути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання АДРЕСА_2 перешкоди в користуванні земельною ділянкою та будинком, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , та передати ключі від вхідних дверей до хвіртки, воріт та будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Встановити строк дії обмежувального припису в три місяці. Допусти рішення суду про видачу обмежувального припису до негайного виконання». 
Скаржник ОСОБА_1 посилається, що дане рішення боржником було виконане шляхом відправлення через засоби поштового відправлення особисто стягувачеві ключів від вхідних дверей до хвіртки, воріт та будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , а тому ним була усунена перешкода в користуванні землею та будинком за адресою: АДРЕСА_3 .
ОСОБА_1 вважає, що судом першої інстанції порушено вимоги п. п. 4,5 ст. 82 ЦПК України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Скаржник ОСОБА_1 вказує що ним було надано рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26.08. 2020 року, що набрало законної сили, за позовом ОСОБА_1 до старшого державного виконавця ЦВ ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) Постоєнка М. В. про визнання незаконною та скасування постанови про накладення арешту у розмірі 1700, 00 грн. У скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції порушено вимоги ст. 265 ЦПК України, не зазначено мотивів і доказів на їх підтвердження, висновки суду щодо встановлених рішенням Черкаського окружного адміністративного суду обставин щодо оскарження дій державного виконавця, яке набрало законної сили, вважає хибними. 
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити повністю його скаргу. Судові витрати покласти на ЦВ ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ).
11 лютого 2021 року на електронну адресу Черкаського апеляційного суду Вх. № 1529/21 – Вх та 12 лютого 2021 року через засоби поштового зв`язку на адресу Черкаського апеляційного суду № 1529/21 – Вх надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від ЦВ ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ).
У відзиві на апеляційній скаргу представник ЦВ ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) вказує, що, відхиляючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції вірно визначився із характером спірних правовідносин, належно та в межах поданих доказів і доводів сторін встановив усі обставини справи та правильно застосував положення матеріального права.
Приписами ст. 63 Закону України « Про виконавче провадження» визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною ст. 26 даного закону, перевіряє виконання рішення боржником. 
Зокрема, зазначено у відзиві, що ст. 13 Закону України « Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених даним Законом та іншими нормативно – правовими актами.
Згідно вимог ст.74 даного закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Проте, боржником ОСОБА_1 не були оскаржені акти про невиконання рішення суду, що були складені державним виконавцем 01.07. 20202 року та 28.07. 2020 року. 
ЦВ ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників скаржника та представника відділу державної виконавчої служби, які з?явилися в судове засідання, вивчивши та перевіривши матеріали справи за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, що є предметом оскарження в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи та аргументи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону. 
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність старшого державного виконавця ЦВ ДВС у Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ), суд першої інстанції виходив з того, що порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення встановлений ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження».
З наявних матеріалів справи судом встановлено, що старшим державним виконавцем вжито достатніх заходів, спрямованих на виконання рішення суду від 27 травня 2020 року у межах наданих йому повноважень, на даний час виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення суду закінчене на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Суд послався на вимоги ч. 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» згідно яких, постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що дії державного виконавця при вчиненні виконавчих дій, не містять порушень законодавства, оскільки державний виконавець діяв в межах Закону України «Про виконавче провадження», його дії були спрямовані на реальне виконання рішення суду, а рішення суду на момент розгляду скарги виконане в повному обсязі, що не заперечувалося в судовому засіданні і представниками скаржника.
Суд першої інстанції керувався нормами ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якою регламентовано, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчиненні відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Районний суд дійшов висновку про хибність доводів скаржника, з його посиланням на добровільність виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 травня 2020 року справі № 711/3280/20 шляхом відправлення поштовим зв`язком ОСОБА_2 ключів від дверей та усунення таким чином перешкоди у її користуванні землею і будинком, а також посилання у зв`язку з цим на ч. 4 ст. 82 ЦПК України. При цьому суд вказав, що у державного виконавця станом на 02 липня 2020 року не було жодних законних підстав для завершення виконавчого провадження згідно п. 9 ч. 1. ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». 
Судом встановлено, що державним виконавцем була повністю дотримана процедура із здійснення виконавчого провадження № 62425905, у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», тому скаржником ОСОБА_1 не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що має місце неправомірна бездіяльність державного виконавця під час виконання рішення суду та вчинення дій у виконавчому провадженні. Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.
Колегія суддів апеляційного суду в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає, що висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи, судом першої інстанції дотримано норм чинного законодавства при постановленні оскаржуваної ухвали, не допущено порушення процесуального, тому відсутні підстави для скасування ухвали суду. 
Стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
Відповідно до змісту норм ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості, об`єктивності.
Працівник органу державної виконавчої служби зобов`язаний сумлінно виконувати службові обов`язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України - ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу», та під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами п. п. 1.5 Наказу МУЮ «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень».
Згідно зі ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення встановлений ст.63 Закону України «Про виконавче провадження».
Частинами 1, 2 цієї статті визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.
Відповідно п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
За приписами ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Згідно ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Як вбачається із матеріалів справи рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 травня 2020 року у справі № 711/3280/20 зобов`язано ОСОБА_1 вчинити дії немайнового характеру, а саме : зобов`язано ОСОБА_1 усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні будинком та земельною ділянкою, що знаходяться по АДРЕСА_3 та передати ключі від вхідних дверей до хвіртки, воріт та будинку, що знаходиться за вказаною адресою. Встановлено строк дії обмежувального припису в три місяці (а. с. 12-15).
26 червня 2020 року старшим державним виконавцем ЦВ ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) Постоєнком М.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 62425905 щодо примусового виконання виконавчого листа № 711/3280/20 від 02 червня 2020 року та повідомлено про винесення даної постанови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 супровідним листом від 26 червня 2020 року № 51760 (а. с. 19, 20).
Згідно акта державного виконавця від 01 липня 2020 року було встановлено зі слів стягувача ОСОБА_2 , що станом на 01 липня 2020 року вона немає доступу до земельної ділянки та будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Ключі від вхідних дверей до хвіртки, воріт та будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 не отримувала (а. с. 23 зворот).
В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 про закінчення виконавчого провадження від 02 липня 2020 року, в якій він повідомляє старшого державного виконавця ЦВ ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) Постоєнка М.В., що ним 29 травня 2020 року добровільно виконано рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 травня 2020 року у справі № 711/3280/20, та було передано шляхом поштового відправлення особисто ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей до хвіртки, воріт та будинку, що знаходяться по АДРЕСА_3 ( а. с. 21).
ЦВ ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) 09 липня 2020 року ОСОБА_1 за № 19.25-36/53456 було направлено відповідь на заяву від 02 липня 2020 року (а. с. 25).
28 липня 2020 року державним виконавцем повторно здійснено вихід за адресою ОСОБА_1 для перевірки виконання рішення суду, про що складено відповідний акт, було встановлено, що рішення суду не виконано (а. с. 124).
04 серпня 2020 року державним виконавцем було повторно здійснено вихід за адресою ОСОБА_1 для перевірки виконання рішення суду, про що складено відповідний акт за участю стягувача, боржника, інших учасників та було встановлено, що рішення суду виконано. Стягувачу було надано доступ до земельної ділянки та будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , передано ключі від вхідних дверей до хвіртки, воріт та будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 124 зворот).
05 серпня 2020 року старшим державним виконавцем ЦВ ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) Постоєнком М.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п. 9 ч. 1. ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», яку ОСОБА_1 отримав особисто 05 серпня 2020 року (а. с. 130 зворот).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суд першої інстанції, що державним виконавцем не допущено порушень вимог чинного законодавства під час проведення виконавчих дій по даному виконавчому провадженню, так як згідно акта державного виконавця від 01 липня 2020 року було встановлено зі слів стягувача ОСОБА_2 , що станом на 01 липня 2020 року ОСОБА_2 не має доступу до земельної ділянки та будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Ключі від вхідних дверей до хвіртки, воріт та будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 вона не отримувала. У зв`язку з такими обставинами, у державного виконавця, станом на 02 липня 2020 року не було жодних законних підстав для завершення виконавчого провадження згідно п.9 ч. 1. ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі заяви скаржника ОСОБА_1 про добровільне виконання рішення суду та надіслання поштою ключів ОСОБА_2 , оскільки посилання скаржника про виконання рішення суду не підтвердились при перевірці державним виконавцем.
Апеляційний суд звертає увагу, що державним виконавцем боржнику ОСОБА_1 09 липня 2020 року за № 19.25-36/53456 було направлено відповідь на заяву від 02 липня 2020 року. 
28 липня 2020 року державним виконавцем було повторно здійснено вихід за адресою боржника ОСОБА_1 для перевірки виконання рішення суду, про що складено відповідний акт, та було встановлено, що рішення суду не виконано. 
04 серпня 2020 року державним виконавцем було повторно здійснено вихід за адресою боржника ОСОБА_1 для перевірки виконання рішення суду, про що складено відповідний акт, та було встановлено, що рішення суду виконано. Стягувачу було надано доступ до земельної ділянки та будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , та передано ключі від вхідних дверей до хвіртки, воріт та будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . 
У зв`язку з повним виконанням рішення суду державним виконавцем 05 серпня 2020 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п. 9 ч. 1. ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Крім, того боржник ОСОБА_1 особисто отримав дану постанову 05 серпня 2020 року, що підтверджується його підписом на звороті ( а. с. 130 ). 
Отже, дії державного виконавця в процесі примусового виконання виконавчого листа та винесення постанови про закінчення виконавчого провадження вчинені останнім відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», в межах повноважень державного виконавця. Право заявника, приймаючи до уваги наявні в матеріалах справи докази, не було порушено. Посилання скаржника ОСОБА_1 про добровільне виконання рішення суду шляхом надіслання ключів стягувачу ОСОБА_2 через поштове відділення на вказану адресу, але не отримане ОСОБА_2 , не дає підстав стверджувати, що рішення суду виконано, а тому, як наполягає скаржник, державний виконавець допустив порушення, оскільки не виніс постанову про закінчення виконавчого провадження за його поданою заявою, не може бути прийнято до уваги, оскільки не відповідає вимогам закону щодо процедури проведення та перевірки виконання рішення суду державним виконавцем. 
Апеляційний суд погоджується із висновками ухвали суду першої інстанції та відсутності підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 , оскільки доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є аналогічними доводам скарги, поданої в суд першої інстанції, не ґрунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду, так як доводам скаржника дано оцінку. Тому вимоги апеляційної скарги про скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції та задоволення вимог скарги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки колегією суддів апеляційного суду не вбачається порушень вимог процесуального закону, які б слугували підставою для скасування ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Враховуючи вище викладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, тому не підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог закону та норм процесуального права, тому підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 грудня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 17.03. 2021 року.

Головуючий Л. В. Нерушак 

Судді В. О. Єльцов 

В. Г. Бородійчук