УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/2903/20 Головуючий у 1-й інст. Шалока К.В. 
Категорія 44 Доповідач Миніч Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді: Миніч Т.І. 
суддів:                          Коломієць О.С., 
Павицької Т.М. 
секретаря
судового засідання Ковальської Я.В.
без участі сторін 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 01 грудня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Шалоти К.В.
у цивільній справі №296/2903/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, Державної Казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, коштів на подання і розгляд позовної заяви та зобов`язання вчинити певні дії, -
в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Просив доручити ДКС України стягнути з рахунків ГУ Держгеокадастру за рахунок бюджетів, передбачених для вказаних органів, в разі відсутності таких коштів стягнути з ДКС України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь кошти на відшкодування моральної шкоди в сумі 25 000,00 грн. та відшкодування коштів на подання і розгляд даної позовної заяви в сумі 1 022,00 грн.; зобов`язати ДКС України здійснити заходи щодо відшкодування посадовими особами ГУ Держгеокадастру, які неналежно розглянули його звернення, заподіяної державному органу під час виконання трудових обов`язків шкоди в сумі 26 022,00 грн. В обґрунтування поданого позову зазначав, що 27.03.2015 року ним було направлено до ГУ Держгеокадастр заяву про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою про відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га. на території Коростишівського району Житомирської області. 22.05.2015 року ГУ Держгеокадастр направлено лист про відмову у задоволенні його заяви. 06.10.2015 року постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду у справі №806/2032/15 зобов`язано ГУ Держгеокадастр розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.03.2015 р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Надалі 24.01.2020 року постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду у справі №240/10388/19 визнано протиправною відмову ГУ Держгеокадастру, викладену в листі №Х-1298/0-1152/0/22-19 від 04.04.2019р., зобов`язано ГУ Держгеокадастр повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою про відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га на території Коростишівського району Житомирської області.
Крім того вказував, що ГУ Держгеокадастр своїми діями допустив протиправну бездіяльність щодо нерозгляду його звернення, спричинив немайнову шкоду, яка полягає у порушенні стосунків з оточуючими людьми, порушенні нормальних життєвих зв`язків, виникненні негативного для нього явища, зокрема, необхідності неодноразового повторного звернення для встановлення істини у справі та доказування для вирішення питання протиправної бездіяльності, витрачання особистого часу значних коштів, сили для відновлення свого порушеного права, що негативно відобразилось на його психоемоційному стані та завдало йому моральної шкоди, яку він оцінив у сумі еквівалентній п`яти мінімальним розмірам заробітної плати у сумі 23 615,00 грн.
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 01 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
У поданій апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не було взято до уваги ряд правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах: від 29.01.2020 року у справі №490/3581/17; від 01.04.2020 року у справі № 821/1841/17; від 13.05.2019 року у справі №345/3946/16-ц; правовий висновок колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладений в ухвалі від 08.11.2017 року у справі №459/2123/16-ц та ряд рішень Європейського суду з прав людини «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації»; «Проніна проти України»; «Серявін та інші проти України»; «Гурепка проти України» та ін. Крім того, на думку апелянта, відповідач у відзиві не спростував доводів позовної заяви, не надав доказів як визначено ч.1.ст.81 ЦПК України, які б підтверджували заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову.
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 06.10.2015 року постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду у справі №806/2032/15 постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 12.08.2015 року скасовано та прийнято нову. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ГУ Держгеокадастру у Житомирській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.03.2015 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. В решті позову відмовлено (а.с.12-16).
10.04.2019 року ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду у справі №806/2032/15 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2015 року у справі №806/2032/15 (а.с.17-19).
25.06.2019 року постановою Житомирського апеляційного суду рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13.02.2019 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про залишення позову ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру у Житомирській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди без задоволення (а.с.20-23).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позову.
При цьому судом враховано, що відповідно до частин 1 та другої статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
За змістом частини третьої статті 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Статтею 1174 цього ж Кодексу передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Згідно роз`яснень, викладених у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» про те, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Так, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Отже, під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі.
Згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому доказуванню під час вирішення спору про відшкодування моральної шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні.
Обов`язок доказування в цивільному процесі встановлений статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.
В даному випадку позивач на підтвердження факту завдання йому моральної (немайнової) шкоди посилався на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2015 у справі №806/2032/15 та постанову Сьомого апеляційного адміністративний суд від 24.01.2020 у справі №240/10388/19, якими визнано протиправною відмову ГУ Держгеокадастру, викладену в листі №Х-1298/0-1152/0/22-19 від 04.04.2019р., та зобов`язано ГУ Держгеокадастр розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.03.2015р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Разом з тим, саме по собі визнання протиправною відмови ГУ Держгеокадастр, викладеної в листі від 04.04.2019р., не може безспірно свідчити про завдання позивачу моральної шкоди.
Такі обставини підлягають доведенню в загальному порядку.
При цьому ступінь, характер, тривалість моральних страждань, яких зазнав позивач, час та зусилля витрачені останнім для відновлення порушеного права, причина і наслідки неправомірних дій, мають встановлюватися судом в кожній справі окремо, виходячи з конкретних обставин справи та доказів, наданих сторонами на підтвердження обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Разом з тим, посилаючись на те, що дії ГУ Держгеокадастру щодо відмови ОСОБА_1 в задоволенні заяви від 27.03.2015р. спричинили порушення його нормальних життєвих зв`язків, негативно відобразилось на його психоемоційному стані, а також спричинило інші негативні наслідки, позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вказаних ним обставин. Тобто, в порушення вимог статті 81 Цивільного процесуального кодексу України позивачем не доведено завдання моральної шкоди, у зв`язку з чим суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині позовних вимог.
Судом правильно встановлено характер спірних правовідносин. Доводам позивача дана належна та об`єктивна оцінка. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають. 
Виходячи із наведеного, підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, - 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 01 грудня 2020 року, залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього дня протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий:                         Судді: