Справа № 446/2224/19                                Головуючий у 1 інстанції: Костюк У.І. 
Провадження № 22-ц/811/2631/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 42 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       09 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
        головуючого - судді Ніткевича А.В., 
            суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,    
       розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 18 грудня 2019 року в складі судді Костюк У.І. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
встановила:
У листопаді 2019 позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.09.2014 в сумі 17108,86 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 8874,49 грн, заборгованості за простроченим тілом кредита у сумі 6401,07 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 542,40 грн, 500 грн штрафу (фіксована частина) - 790,90 грн (процентна складова), а також суму судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 1921,00 грн.
Вимоги обґрунтовував тим, 08.09.2014 з відповідачкою був укладений договір без номеру, за яким остання отримала кредит у розмірі 1600,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Оскільки відповідачка свої зобов`язання за договором не виконувала належним чином, станом на 15.07.2019 виникла заборгованість за договором в загальному розмірі 17108,86 грн, яку позивач вимагає від відповідача повернути в повному обсязі. Просив позов задовольнити.
Оскаржуваним Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 18 грудня 2019 року позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість в розмірі 1600 (одну тисячу шістсот) гривень, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 179,60 (сто сімдесят дев`ять гривень шістдесят копійок) сплаченого судового збору.
Рішення суду в частині незадоволених позовних вимог оскаржив позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», вважає рішення суду в цій частині незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження письмових доказів та обставин справи.
Звертає увагу на те, що відповідачка особистим підписом підтвердила укладення кредитного договору, в порядку приєднання клієнта до запропонованого банком договору, отримала кредит, у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Отримавши картку, відповідачка вчинила дії щодо проведення її активізації, користувалася нею та отримувала кошти з власної ініціативи.
Також позивач покликається на те, що кредитний ліміт змінювався неодноразово.
Звертає увагу на окремий сервіс «Оплата частинами», який є можливим тільки за допомогою своєї кредитної картки та шляхом правильного введення ПІН коду, відтак підписання окремого кредитного договору не вимагається.
Зазначає, що випискою по картковому рахунку підтверджується здійснення відповідачкою відповідних платежів, при цьому, оскільки під час списання чергового щомісячного платежу по оплаті частинами відповідачем було використано всю суму кредитного ліміту, списання коштів здійснено за рахунок овердрафту, що спричинило перевищення тіла кредиту над розміром кредитного ліміту, тому заборгованість має бути сплачена в повному обсязі.
Вважає, що банком надані суду первинні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за договором, в розрахунку заборгованості відображено покроково всі дати, в яких була зміна в кредитній угоді, а саме нарахування прострочки тіла кредиту, відсотків, комісії, пені та клієнтських погашень.
Таким чином, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні заборгованості за тілом кредиту в повному зазначеному позивачем розмірі, однак суд стягнув лише 1600 грн., звільнивши відповідача від відповідальності щодо повернення суми отриманої за кредитами.
Також, не погоджується з висновком місцевого суду про те, що відсутні підстави для стягнення відсотків і штрафу.
При цьому, відповідачка не спростувала надані банком докази з приводу заборгованості та її розміру.
Просить скасувати рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 18 грудня 2019 рокув частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту, відсотків і штрафу та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позов задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін. Стягнути з відповідачки судові витрати.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).
23.10.2020 на адресу апеляційного суду надійшли пояснення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до апеляційної скарги.
Відповідно до частини 1ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).
Разом з цим, згідно із ч. 1ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.
Згідно із ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Звертаючись із позовними вимогами позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої доводи обґрунтовував укладеним між банком та відповідачкою кредитним договором б/н від 08.09.2014, розрахунком заборгованості за таким договором станом на 15.07.2019, анкетою-заявою із підписом позичальниці, копією паспорта (а.с. 5-7, 25).
Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти у сумі 1600,00 грн. в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, тому стягнув таку суму у судовому порядку, а також пропорційно до задоволених позовних вимог судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову.
При цьому, суд зазначив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, на які покликається позивач, розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів).
Суд зазначив, що до спірних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд покликався на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019, справа №342/180/17
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із частиною 1статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Частиною 1 і 2статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
З матеріалів справи встановлено, що 08 вересня 2014 року відповідачка ОСОБА_2 звернулася до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», який змінив назву на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», із заявою-анкетою про оформлення кредитної карточки та отримала кредит у розмірі 1600.00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Таким чином, між позивачем та відповідачкою укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 1600 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, відповідачка у підписаній заяві підтвердила, що ознайомлена та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку, зазначила особисті дані, контактний номер телефону, отримала платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.
Зазначені обставини спростовують протилежні висновки суду першої інстанції та у відповідній частині стверджують підставність вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Позивач виконав свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг в повному обсязі, надавши відповідачці ОСОБА_2 можливість розпоряджатись кредитними коштами.
Згідно свідоцтва про шлюб від 04.11.2017 серія НОМЕР_1 ,  ОСОБА_2  зареєструвала шлюб 04.07.2017 з ОСОБА_3 , після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище  ОСОБА_4 .
В свою чергу, позивач стверджує, що відповідачка не належним чином виконувала свої обов`язки, відтак згідно долученого розрахунку заборгованості за договором №б/н від 08.09.2014 станом на 15.07.2019 відповідачка заборгувала банку 17108,86 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 8874,49 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту 6401,07 грн, заборгованість за нарахованими відсотками - 542,40 грн, 500 грн штраф (фіксована частина), 790,90 грн (процентна складова)(а.с. 5).
Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальниці ОСОБА_2 від 08.09.2014 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанк не зазначена процентна ставка, при цьому до матеріалів справи долучено Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», у якому наявна графа базової % ставки в місяць, при цьому такі є різні в залежності від кількості днів пільгового періоду (а.с. 7).
Натомість, як вбачається з розрахунку заборгованості, процентна ставка у такому зазначена на рівні 3,6 % в місяць.
При цьому, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що матеріали справи не містять в принципі підтверджень, з якими саме Тарифами та Умовами ознайомилася і погодилася відповідачка, підписуючи заяву від 08.09.2014, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування, можливістю їх зміни в односторонньому порядку, зокрема в сторону підвищення.
У постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Тобто, покликання позивача на Тарифи та Умови, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів та неустойки за користування кредитними коштами, у зв`язку з порушенням умов договору.
Таким чином, вимоги та доводи позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо необхідності та підставності стягнення з відповідачки відсотків, а також пені та штрафів, не знайшли свого підтвердження, що свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги в цій частині та правильність відповідних висновків суду першої інстанції.
Більше того, з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
В свою чергу, Велика Палата Верховного Суду у вказаній вище постанові зауважила, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Цим самим касаційний суд прийшов висновку про укладеність кредитного договору в силу вимог закону, та, як наслідок, врахувавши, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, відтак Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
З наданого позивачем розрахунку вбачається наявність заборгованості за кредитом, яка слідуючи розрахунку заборгованості, складається з заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за простроченим тілом кредиту, що становить 8874,49 грн та 6 401,07 грн. відповідно, це ті кошти, які були надані позивачем у розпорядження відповідачки та використані останньою без їх повернення, відтак висновки суду першої інстанції про відмову в стягненні таких сум не ґрунтуються на законі, а апеляційна скарга є частково підставною.
Враховуючи наведене вище, колегії суддів приходить висновку про підставність позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту в розмірі 15275,56 грн., відтак оскаржуване рішення необхідно скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення таких вимоги.
Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України колегія суддів вирішує питання розподілу судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.
Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 18 грудня 2019 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.09.2014 в сумі 15275 (п`ятнадцять тисяч двісті сімдесят п`ять) гривень 56 копійок.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Стягнути з   ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) судовий збір в сумі 1715 (одна тисяча сімсот п`ятнадцять) грн. 20 коп. за подання позову та 2572 (дві тисячі п`ятсот сімдесят дві) грн. 80 коп. за подання апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 09 лютого 2021 року.

Головуючий:                                                                                 А.В. Ніткевич   

Судді:                                                                           С.М. Бойко

С.М. Копняк