Апеляційне провадження № 22-ц/824/3008/2021               

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
 17 лютого 2021 року                                                                                             м. Київ
Унікальний номер справи 757/64895/19-ц
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів:  Вербової І.М., Саліхова В.В.,  за участю секретаря  судового засідання Кузнєцової В.В., 
сторони справи:
позивач -                               ОСОБА_1 ,
відповідач -                           Товариство з обмеженою відповідальністю «Кур`єр Віза»,
            розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 ,
на заочне рішення Печерського районного суду м.Києва від 2 листопада 2020 року, ухваленого  в приміщенні  суду під головуванням судді Остапчук Т.В., -
  
                                                                В С Т А Н О В И В:
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ТОВ «Кур`єр Віза» про захист прав споживача, зобов`язання прийняти відмову від договору про консультування та надання інформації щодо працевлаштування, повернення сплачених коштів та відшкодування моральної шкоди.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 27 лютого 2019 року між нею (Замовником) та ТОВ «Кур`єр Віза»   укладено договір, відповідно до пункту 1.1 якого зазначене Товариство взяло на себе зобов`язання з консультування та надання інформації щодо її працевлаштування за кордоном. 
Того ж дня, а саме, 27.02.2019 на вимогу виконавця вона перерахувала на особистий рахунок директора ТОВ «Кур`єр Віза» грошові кошти у сумі 10 730 грн. в якості передоплати за надання інформаційно-консультативні послуг щодо працевлаштування за кордоном, що підтверджується квитанцією від 27.02.2019.
За пропозицією виконавця сторонами був підписаний додаток до договору, який містить інформацію щодо працевлаштування на вакансію в Норвегії. Саме до цієї європейської країни ТОВ «Кур`єр Віза» обіцяло працевлаштувати її на роботу на полуничній плантації. 
Вона надала виконавцю всі необхідні персональні та інші дані, а також копії своїх документів, розраховуючи на належне виконання своїх обов`язків з боку Відповідача. Проте, після одержання від неї частини коштів, передбачених вищевказаним договором, відповідач свої обов`язки не виконав взагалі, тобто, абсолютно ніяких інформаційно-консультативних послуг щодо працевлаштування ні в Норвегії, ні в будь-якій іншій країні не надав. 
На неодноразові законні вимоги виконати свою роботу або повернути їй кошти відповідач умисно ухилився від виконання умов договору. 
З огляду на викладене, просила суд прийняти її відмову від зазначеного договору та зобов`язати відповідача повернути їй сплачені кошти в розмірі 10 730 грн. та  моральну шкоду  в розмірі 20 000 грн.     
Заочним рішенням Печерського районного суду м.Києва від 2 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ТОВ «Кур`єр Віза» прийняти відмову  ОСОБА_1  від договору про консультування та надання інформації щодо працевлаштування від 27.02.2019.        
Стягнуто з ТОВ «Кур`єр Віза» на користь ОСОБА_1 сплачені згідно договору від 27.02.2019 кошти в сумі 10 730 грн.
В іншій частині вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судового збору.
            Не погодившись з вказаним рішенням суду представник позивача ОСОБА_2   подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом процесуального та невірне застосування матеріального права, просить  рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди скасувати  та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову та стягнути 20 000 грн моральної шкоди.
            На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди належним чином таку відмову не обґрунтував та проігнорував вимоги ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів».
            Вказує, що суд  ухвалив рішення про відмову у цій частині усупереч вимог чинного законодавства та без урахування висновків Верховного Суду в аналогічних справах, оскільки витрачання споживачами особистого часу на телефонні дзвінки, написання повідомлень, заяв та претензій позбавляє позивача нормально спланувати свою діяльність. А сплативши значну суму коштів по договору, споживач розраховує на позитивний результат.
             Відзиву на апеляційну скаргу позивача відповідачем в порядку статті 360 ЦПК України не подано.
В судровому засіданні представник позивача - ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав в ній викладених, просив рішення суду в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в цій частині.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про розгляд справи повідомлені належно.
Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає  розгляду справи.
            Рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оскаржується, а тому відповідно до ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає (частковому) задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів спричинення моральної шкоди.
Апеляційний суд не в повній мірі погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходчи з наступного.
Відшкодування моральної шкоди регламентується ст. 23 ЦК України, якою передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1). Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2). Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3). Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4).  
Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону, а частиною другою статті 22 цього Закону визначено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Як вбачається, судом встановлено, що у відповідності до укладеного між сторонами договору та вимог закону саме відповідач зобов`язаний повернути позивачу одержані у неї грошові кошти у зв`язку із невиконанням договору (ненадання послуг), оскільки відповідач не надав позивачу жодних послуг щодо її працевлаштування та не повернув сплачену нею суму коштів на її вимогу.
Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
 Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 ( далі Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.
У відповідності до роз`яснень у п.п.1 п.9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Факт заподіяння позивачу моральної шкоди з вини відповідача доведений та встановлений під час розгляду справи в суді першої інстанції, а сааме невиконання умов договору на неповернення сплачених коштів.
Окрім цього, матеріали справи містять докази витрачання особистого часу на написання неодноразових звернень, листів та повідомлень відповідачу, заяв та претензій, що позбавило ОСОБА_1 нормально спланувати свою діяльність.
Більше того, розраховуючи на працевлаштування, позивач марно очікувала на вирішення цього питання відповідачем і втратила багато часу на повернення коштів. 
Визначаючи розмір моральної шкоди суд апеляційної інстанції враховує характер та обсяг страждань, а також характер немайнових втрат (їх тривалість), яких зазнала позивач у зв`язку з порушенням її права, зокрема у зв`язку з вчасним неповерненням грошових коштів. Окрім цього, позивачка не здійснила запланованого працевлаштування. Порушення права позивачки до часу звернення до суду з позовом тривало понад 6 місяців, і навіть до дня ухвалення судового рішення по вказаній справі відповідач жодним чином не відновив порушене право ОСОБА_1 .
Отже, встановивши всі фактичні обставини справи, передбачені законом, які повинні враховуватись при визначенні розміру моральної шкоди, а також виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів приходить до висновку, що розмір заподіяної позивачу моральної шкоди слід визначити у сумі 3 000,00 грн.
Крім того, згідно з практикою ЄСПЛ,  порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»).
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Виходячи з викладеного вище, та враховуючи, що доводи апеляційної скарги під час перегляду справи апеляційним судом знайшли своє часткове підтвердження, і було встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди є безпідставним та незаконним, а тому, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про часткове задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
         Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
         Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 2 листопада2020 року скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту.
            Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кур`єр Віза» про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.
            Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кур`єр Віза» (ЄДРПОУ 41965280) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.
            Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
                Повну постанову складено 18 лютого 2021 року.
 
Суддя-доповідач
 
Судді: