КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №754/7408/2020                                                                                 Головуючий у І інстанції - Галась І.А.
апеляційне провадження №22-ц/824/4596/2021                                         Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
09 березня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Немудрої Ю.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення грошової допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку, 
 
встановив:
 
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення грошової допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Вищезазначений позов обґрунтовував тим, що з 27 жовтня 2017 року по 17 березня 2020 року позивач був співробітником Державного підприємства обслуговування повітряного руху України.
На підставі наказу №353/о від 17 березня 2020 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи у зв`язку з виходом на пенсію відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.
На день звільнення позивач не отримав повного розрахунку за належними виплатами від роботодавця на підставі п.6.25.1 колективного договору. А саме, роботодавець не виплатив одноразову грошову допомогу у розмірі, розрахунок якої мав бути здійснений відповідно до п.2.3.2 Додатку №10 до Колективного договору (Програма соціального захисту). Окрім виплати, що підлягають сплаті позивачу при звільненні, відповідач має сплатити на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку.
Тому позивач просив суд стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України одноразову грошову допомогу у розмірі 74 724 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 107015 гривень 72 копійки.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 74724 грн та середній заробіток за час затримки виплати в розмірі 107015 грн 72 коп.
Вирішено питання про судові витрати.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство обслуговування повітряного руху України через представника подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилалося на те, що 11 лютого 2020 року позивач отримав попередження про скорочення посади та наступне вивільнення від 03 лютого 2020 року №1-23.2/1039/20 разом з переліком вакантних посад по підприємству в цілому, що підтверджується його особистим підписом.
13 березня 2020 року позивач звернувся з заявою про скорочення терміну попередження та звільнення його з займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України 17 березня 2020 року.
Протоколом профспілкового комітету від 16 березня 2020 року №15 надано згоду профспілки на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.
13 березня 2020 року позивач звернувся із заявою про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Програми соціального захисту, що діє на підприємстві відповідача.
17 березня 2020 року було проведено засідання комісії з питань соціальних гарантій, пільг та компенсацій апарату управління Украероруху на якому позивачу було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні зважаючи на наступне.
Відповідно до пункту 1.4 Програми соціального захисту (далі - Програма) (додаток 19 до Колективного договору між адміністрацією Украероруху та профспілками, зареєстрованого Управлінням соціального захисту населення Бориспільської міської ради, редакція від 01 лютого 2020 року, далі - Колективний договір) гарантіями соціального захисту працівників та інших осіб зазначених у Програмі є: а) працевлаштування за спеціальністю, враховуючи такі обставини - освіта, кваліфікація, місце проживання та обмеження за станом здоров`я (далі - Фактори); б) перепідготовка за рахунок коштів Украероруху протягом одного року після втрати можливості виконувати трудові обов`язки у повному обсязі (спливу дванадцятого місяця відповідно до пункту 6.9 Колективного Договору) та наступне працевлаштування в Украерорусі; в) грошова одноразова допомога - при звільненні працівника.
Згідно з пунктом 1.5 Програми, гарантії соціального захисту працівників надаються за черговістю, встановленою пунктом 1.4 Програми. Кожна наступна гарантія надається за умови неможливості надати попередню, окрім підстав, зазначених у пункті 1.3 (в) Програми, за якою передбачається надання виключно грошової допомоги.
Крім того, відповідно до підпункту 2.3.1 Програми, грошова одноразова допомога надається працівникові у випадках неможливості підприємством надати гарантії соціального захисту, зазначені у пункті 1.4 (а) та (б) Програми.
У свою чергу, позивачу під особистий підпис було надано Украерорухом 11 лютого 2020 року перелік вакантних посад, на які позивач не виявив бажання перевестись та 13 березня 2020 року подав заяву про скорочення йому двохмісячного терміну попередження про звільнення.
На підставі заяви позивача від 13 березня 2020 року про скорочення терміну попередження та звільнення, комісією з питань соціальних гарантій, пільг та компенсацій апарату управління Украероруху прийнято рішення про відмову в наданні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до підпункту 6.25.1 Колективного договору при звільненні у зв`язку зі скороченням посади на підставі підпункту 2.3.1 розділу 2 частини І додатка 19 до підпункту 6.25.1 «Програма соціального захисту» Колективного договору, що і відображено в протоколі №6 від 17 березня 2020 року та було достроково розірвано із позивачем трудовий договір.
Крім того, до моменту звільнення жодних заяв від позивача щодо виділення коштів на перепідготовку до Украероруху не надходило.
Відповідно до наказу Украероруху від 17 березня 2020 року №353/о Украерорух виплатив позивачу вихідну допомогу при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку на підставі статті 44 Кодексу законів про працю України. 
У зв`язку з вищевикладеним, позивач не мав законних підстав для отримання одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до Програми Колективного договору.
Звертає увагу, що Колективним договором, на який посилається Позивач передбачена умова виплати коштів, зазначених у пункті 6.25.1 КД - а саме наявність власних коштів у Підприємства. Дана умова визначена пунктом 14.1 КД де передбачено, що «усі виплати, пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм, здійснюються за рахунок власних коштів Підприємства (за їх наявності) у послідовності пріоритетів, визначених Додатком 26 до цього Договору».
Однак, дані пояснення відповідача не були взяті до уваги судом першої інстанції при постановленні рішення у даній справі.
Украерорух згідно свого Статуту є державним комерційним підприємством, яке не отримує жодного фінансування з державного бюджету, а джерело отримання доходу Украероруху - це надходження за надані послуги з аеронавігаційного обслуговування.
Про те, що протягом звітного періоду прибуток підприємство взагалі не отримало, в матеріали справи відповідачем надано Звіт про фінансові результати підприємства за 1 півріччя 2020 року, де чітко вбачається, що у підприємства відповідача за І півріччя 2020 року відбулись зміни власного капіталу у бік зменшення у розмірі 881 601 млн грн.
Наголошує на тому, що основним джерелом доходів відповідно до статті 36 Повітряного кодексу України є надходження за надані послуги з аеронавігаційного обслуговування.
Зауважує, що у зв`язку з непередбачуваними та непереборними подіями, що відбулися незалежно від волі та бажання підприємства, обставинами, які могли та можуть поставити під загрозу життя чи нормальні умови існування людей, а саме: критичною епідемічною ситуацією на території України та у світі, у зв`язку із закриттям з 17 березня 2020 року пунктів пропуску через державний кордон України для здійснення регулярного пасажирського сполучення згідно з рішенням Ради національної безпеки та оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», введеним у дію указом Президента України від 13 березня 2020 року №87, а також з огляду на вжиття аналогічних або подібних заходів у більшості країн Європи та усього світу в Україні суттєво знизилася інтенсивність авіа перельотів над територією України та, як наслідок, попит в отриманні аеронавігаційних послуг.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №530-ІХ від 17 березня 2020 року, Верховною Радою України було прийнято зміни до частини другої статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» відповідно до яких карантин визнається форс-мажором.
На підтвердження даних форс-мажорних обставин Украерорухом було отримано висновок Торгово-промислової палати України про зміну обставин від 29 липня 2020 року №2051/1.29.
Таким чином, наявність обставин непереборної сили та початок її перебігу з 12 березня 2020 року підтверджено повноважним центральним органом виконавчої влади. Відповідач дану обставину засвідчив отриманням висновку ТПП України №2051/1.2. від 29 липня 2020 року.
Зауважує, що Украерорухом було здійснено розрахунок з позивачем на підставі КЗпП України та виплачено всі належні йому кошти, що передбачені чинним трудовим законодавством України.
Просило скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
На апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав відзив, який обґрунтовував тим, що в період з 27 жовтня 2017 року по 17 березня 2020 року він працював в ДП «Украерорух» на посаді професіонала з антикорупційної діяльності відділу з питань запобігання та виявлення корупції.
В лютому 2020 року ним було отримано попередження про наступне звільнення від 03 лютого 2020 року №1/1078/20 в зв`язку із скороченням штатної чисельності працівників.
Разом з попередженням йому відповідачем було запропоновано перелік вакантних посад в цілому по підприємству.
Також, у попередженні відповідачем зазначено, що при відсутності відповідних вакантних посад, які б відповідали кваліфікаційному рівню позивача, або у випадку не надання згоди на переведення на одну із вакантних посад, оформленої відповідним чином, трудовий договір буде розірвано на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, з дотриманням всіх вимог чинного законодавства України.
Зазначає, що жодна з вакантних посад з переліку, запропонованого відповідачем позивачу при наданні попередження, не відповідала його спеціальності, освіті та кваліфікаційному рівню.
Зауважив, що відповідачем при пропонуванні йому вакантних посад не роз`яснено основні обов`язки, функції та завдання, а також інші умови праці на вакантних посадах.
Враховуючи відсутність у відповідача вакантних посад які б відповідали його кваліфікаційному рівню та освіті та умови обов`язкового звільнення відповідачем позивача у зв`язку з відсутністю таких посад, що визначено у попередженні, він подав відповідачу заяву про скорочення терміну попередження та звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України. У вказаній заяві позивач зазначив, зокрема, що запропоновані відповідачем вакантні посади не відповідають його освіті та кваліфікаційному рівню.
Зазначив, що після отримання відповідачем вказаної вище заяви та по день його звільнення, відповідачем не запропоновано жодних інших вакантних посад які б відповідали його кваліфікаційному рівню та освіті.
Вважає, що припинення трудових відносин між ним та відповідачем відбулося не у зв`язку з його нехтуванням правами на гарантії, а у зв`язку з обставинами, які виникли поза волею позивача.
Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає  задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до наказу №797/о від 26 жовтня 2017 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду інженера 1 категорії відділу запобігання корупції Державного підприємства обслуговування повітряного руху України Украерорух з 27 жовтня 2017 року.
Відповідно до попередження про скорочення посади та наступне вивільнення ОСОБА_1 було попереджено про скорочення та запропоновано вакантні посади в цілому по підприємству.
13 березня 2020 року позивачем подано заяву про скорочення терміну попередження та звільнення з займаної посади на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України з 17 березня 2020 року.
Відповідно до Протоколу №15 засідання профспілкового комітету ППС «Авіації України» від 16 березня 2020 року, профспілкою було надано згоду адміністрації Украероруху на розірвання трудового договору на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з ОСОБА_1 при умові дотримання вимог чинного законодавства України та Колективного договору.
Наказом №353/о від 17 березня 2020 року ОСОБА_1 був звільнений з посади професіонала з антикорупційної діяльності відділу з питань запобігання та виявлення корупції Украероруху з 17 березня 2020 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. 
Одночасно п.2.1. даного наказу вирішено питання про виплату вихідної допомоги в розмірі одного середньомічного заробітку на підставі ст.44 КЗпП України та компенсації за 18 календарних днів невикористаної щорічної відпустки.
18 березня 2020 року Протоколом №2 Державного підприємства обслуговування повітряного руху України Украерорух робоча група з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру прийняла рішення про запровадження з 18 березня 2020 року по 31 травня 2020 року на підприємстві простою.
Згідно п.2.3.3. Колективного договору, укладеного між адміністрацією на Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України та профспілками в редакції від 01 лютого 2020 року, грошова одноразова допомога надається додатково до виплат та компенсацій, передбачених законодавством України.
Згідно п.6.25.1. Колективного договору, на підприємстві Відповідача діє Програма соціального захисту.
Згідно п.1.3 Програми, підставами виникнення права на соціальний захист є зміни в організації виробництва та праці - Скорочення.
Згідно п.1.4 Програми, гарантіями соціального захисту Працівників та інших осіб зазначених у Програмі є грошова одноразова допомога при звільнені працівників.
Відповідно до п.2.3 Програми, одним з видів гарантій є виплата одноразової грошової допомоги.
Згідно п.2.3.2 Програми, грошова одноразова допомога звільненому працівникові надається у розмірі, визначеному за формулою: посадовий оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови помножений на стаж роботи в Украерорусі. 
При цьому, розмір матеріальної допомоги не може бути більше 400 000 грн.
На підставі протоколу робочої групи з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру №2 від 18 березня 2020 року, Державним підприємством обслуговування повітряного руху України було прийнято рішення здійснювати лише обов`язкові виплати, які не пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм (заробітна плата для працівників та обов`язкові податки та збори) до 31 травня 2020 року включно з можливістю продовження вказаних заходів з метою досягнення стабілізації фінансового стану підприємства. 
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із наявності правових підстав для задоволення позовних вимог. 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його неправильним з наступних підстав.    
Як вбачається з матеріалів справи, 11 лютого 2015 року Управлінням соціального захисту населення Бориспільської міської ради за реєстраційним №10 зареєстровано Колективний договір між адміністрацією Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та профспілками (зі змінами та доповненнями, внесеними протягом 2015-2020 років). 
Копія Колективного договору, який міститься в матеріалах справи, в редакції від 01 лютого 2020 року (а.с.25-59).
В пункті 6.25.1 Колективного договору зазначено, що на підприємстві діє Програма соціального захисту (Додаток 19). (відповідно до Змін та доповнень до колективного договору від 30 грудня 2016 року №72). 
Даним Додатком, а саме підпунктом 2.3.1 розділу 2 частини 1 передбачено, що при звільненні у зв`язку зі скороченням посади працівнику надається одноразова грошова допомога.
Відповідно до положення Програми соціального захисту Колективного договору, грошова одноразова допомога надається працівникові у випадках неможливості підприємством надати гарантії соціального захисту (п.2.3.1).
Згідно пунктів 2.3.3, 2.4. Програми соціального захисту Колективного договору, грошова одноразова допомога надається додатково до виплат та компенсацій, передбачених законодавством України.
Рішення щодо права на одержання працівником грошової одноразової допомоги приймається комісією РСП або апарату управління Украероруху після розгляду усіх документів, які підтверджують наявність підстав для виплати допомоги та при умові дотримання положень 2.3. та 2.4. цієї Програми. Рішення оформлюється відповідним протоколом.
Аналіз наведених положень вказує на те, що одноразова грошова допомога, яка передбачена Програмою соціального захисту Колективного договору, не є обов`язковою виплатою при звільненні і здійснюється лише за наявності рішення, прийнятого відповідним органом.
Крім того, слід зазначити, що одноразова грошова допомога, встановлена Колективним договором Украероруху, не відноситься до заробітної плати, а є додатковим видом допомоги понад обов`язкові норми, які передбачені трудовим законодавством.
Так, одноразова грошова допомога (матеріальна допомога) не належить до основного фонду оплати праці та є заохочувальними і компенсаційними виплатами; підстави та порядок надання, позбавлення заохочувальних виплат і компенсаційних виплат визначено колективним договором і додатками до нього, а також залежить від фінансової можливості підприємства, відповідно до колективного договору та додатків до нього.
Нарахування і виплата одноразової грошової допомоги не входить до структури заробітної плати, не передбачена нормами Кодексу законів про працю України та не відноситься до інших заохочувальних і компенсаційних виплат, що визначені у ч.2 ст.2 Закону України «Про оплату праці».
З матеріалів справи вбачається, що згідно витягу з протоколу №6 від 17 березня 2020 року Засідання комісії з питань соціальних гарантій, пільг та компенсацій апарату управління Украероруху, ОСОБА_1 відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, визначеної у п.6.25.1 Колективного договору (а.с.146).
Відповідно до ст.10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.
Відповідно до ч.3 ст.13 КЗпП України, колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.
Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації (ст.18 КЗпП України).
Контроль за виконанням колективного договору проводиться безпосередньо сторонами, які його уклали, у порядку, визначеному цим колективним договором. 
Якщо власник або уповноважений ним орган (особа) порушив умови колективного договору, профспілки, що його уклали, мають право надсилати власнику або уповноваженому ним органу (особі) подання про усунення цих порушень, яке розглядається у тижневий строк. 
У разі відмови усунути порушення або недосягнення згоди у зазначений строк профспілки мають право оскаржити неправомірні дії або бездіяльність посадових осіб до суду (ст.19 КЗпП України).
Відповідно до ст.18 Закону України «Про колективні договори і угоди», на осіб, які представляють роботодавця чи профспілки або інші уповноважені трудовим колективом органи і з вини яких порушено чи не виконано зобов`язання щодо колективного договору, угоди, накладається штраф до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, і вони також несуть дисциплінарну відповідальність аж до звільнення з посади. 
На вимогу профспілок, іншого уповноваженого трудовим колективом органу роботодавець зобов`язаний вжити заходів, передбачених законодавством, до керівника, з вини якого порушуються чи не виконуються зобов`язання щодо колективного договору, угоди.
Будь-яких доказів про те, що профспілка зверталася до відповідача з поданням про усунення порушень колективного договору чи керівництво відповідача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення умов Колективного договору не надано та на такі обставини позивач не посилається.
Навпаки надані сторонами докази підтверджують ту обставину, що питання про виплату матеріальної допомоги при звільненні розглянуто відповідним органом.
Матеріали справи не містять доказів, що рішення про відмову у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, визначеної у п.6.25.1 Колективного договору, яке оформлено протоколом №7 від 17 березня 2020 року, оспорювалося у визначеному законом порядку.
Також, матеріали справи не містять доказів, що це рішення скасовано чи визнано неправомірним.
Таким чином, зважаючи на наявність чинного рішення про відмову позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, Украерорух при звільненні ОСОБА_1 правомірно не здійснив останньому таку виплату. 
За обставин, коли матеріалами справи не встановлено порушень відповідачем умов колективного договору, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення одноразової грошової допомоги, передбаченої умовами Програми соціального захисту Колективного договору.
Колегія суддів також вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що суд безпідставно вдався в оцінку рішення, яким відмовлено позивачці у виплаті одноразової грошової допомоги, зазначивши, що останнє не містить мотивів відхилення.
Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що суд неповно з`ясував обставини справи, внаслідок чого не врахував, що є чинне рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги, та дійшов помилкового висновку про задоволення цієї позовної вимоги, а тому рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову.
Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення одноразової грошової допомоги, то наявні підстави і для відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як похідної позовної вимоги.
За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За приписами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що за подання апеляційної скарги, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», відповідачем сплачено судовий збір в сумі 2 726,10 грн (а.с.181).
Оскільки суд апеляційної інстанції задовольнив апеляційну скаргу відповідача та дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, то з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства обслуговування повітряного руху України підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2 726,10 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.268,374,376,383,384,389 ЦПК України,
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України задовольнити.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову  ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення грошової допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку - відмовити.  
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (08300, Київська область, м. Бориспіль, Аеропорт, код ЄДРПОУ 19477064) судовий збір у розмірі 2726 (дві тисячі сімсот двадцять шість) грн. 10 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови виготовлено 10 березня 2021 року.

Суддя-доповідач                                                      К.П. Приходько

Судді                                                                         Т.О. Писана

С.О. Журба