ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/22950/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Іщук І.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 січня 2021 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді          Парінова А.Б.,
суддів:                    Беспалова О.О., 
                                        Ключковича В.Ю.,
при секретарі судового засідання Тукалової О.В.
за участю учасників судового процесу:
від позивача (апелянта): Кравчик С.М.,
від відповідача: Кушнір Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ДТЕК Донецькі електромережі" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2020 р. у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Донецькі електромережі" до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України  про визнання протиправними дій, скасування постанови № 52485608, -
В С Т А Н О В И В:
          До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Акціонерне товариство "ДТЕК Донецькі електромережі" з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій просило суд:
          - визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 67 489 243,51 грн від 07.09.2020, в межах виконавчого провадження № 52485608;
          - визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору у розмірі 67 489 243,51 грн від 07.09.2020, винесену в межах виконавчого провадження № 52485608.
          Позов мотивовано тим, що оскаржувана постанова була прийнята державним виконавцем з порушенням положень Конституції України та Закону України "Про виконавче провадження", оскільки виконавчий документ - рішення суду у справі № 905/707/16 не було виконано у повному обсязі та у , а сума виконавчого збору у розмірі 67 489 243,51 грн, яка вирахувана із залишку заборгованості за виконавчим документом, не підлягає стягненню. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2020 року у задоволенні адміністративного позову Акціонерного товариства "ДТЕК Донецькі електромережі" відмовлено. 
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою та посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2020 року та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує зокрема тим, що судом першої інстанції не правильно розтлумачено ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з чим не прийнято до уваги, що відповідно до вказаної норми державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору, виключно у випадку, якщо його не стягнуто. Разом з цим, судом не встановлювались обставин щодо стягнення виконавчого збору у ВП № 52485608 до його закінчення. Також, апелянт зазначає, що судом першої інстанції було не правильно застосовано норми ч. 1 ст. 26 та ч. 1, 2 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження». Зауважує, що судом першої інстанції було залишено поза увагою той факт, що відповідачем не було стягнуто всієї суми за виконавчим документом та відповідно не вчинялось дій щодо стягнення заборгованості, яка залишилась не стягнутою, а тому підстави для стягнення виконавчого збору у розмірі зазначеному в оскаржуваній постанові у відповідача були відсутні. Крім того, апелянт вважає, що повторне направлення стягувачем виконавчого документу на виконання призведе до подвійного стягнення з божника суми виконавчого збору; або у якщо залишок нестягнутої суми боргу буде погашено боржником у добровільному порядку, стягнення виконавчого збору з відповідної суми буде безпідставним, оскільки нормами чинного законодавства чітко передбачено, що виконавчий збір стягується з суми, що була стягнута виконавцем у примусовому порядку. Тобто, за висновком апелянта, виконавчий збір від нестягнутої суми може бути стягнутий лише під час повторного примусового виконання. Також, позивач зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не було враховано правові висновки Верховного Суду, що були викладені у постановах від 16.04.2020 у справі № 480/2853/19 та від 28.10.2020 у справі № 640/13697/19.
З огляду на зазначене, позивач вважає, що неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а також не повне з`ясування обставин справи мало наслідком прийняття незаконного та необґрунтованого, яке відповідно до положень ст. 317 КАС України підлягає скасуванню.
Відповідачем надано до суду відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого зазначає, що з доводами апеляційної скарги категорично не погоджується та вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав їм належну правову оцінку у відповідності до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
За наведених у відзиві обставин, відповідач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2020 року - без змін.
У судовому засіданні учасники судового процесу підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу відповідно.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження № 52485608 з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області від 08.08.2016                №905/707/16 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Донецькобленерго" на користь Державного підприємства "Енергоринок" боргу на загальну суму 1 535 237 57,49 грн.
          Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башіловим В.О. від 04.10.2016 ВП № 52485608 відкрито виконавче провадження, в рамках якого відповідачем вчинено виконавчі дії для примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області від 08.08.2016 № 905/707/16 та в ході якого стягнено заборгованість у розмірі15 001 685,29 грн. 
27 серпня 2020 на адресу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшла заява Державного підприємства "Енергоринок" про повернення виконавчого документа стягувача, в якій стягувач просив повернути йому оригінал наказу Господарського суду Донецької області від 08.08.2016 № 905/707/16. Також із вказаної заяви вбачається, що залишок заборгованості за наказом Господарського суду Донецької області від 08.08.2016 № 905/707/16 складає 674 892 435,11 грн.
           07 вересня 2020 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України          Медведєвим О.В. було прийнято постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 52485608.
Як вбачається зі змісту наведеної постанови, державним виконавцем було встановлено, що відповідно до виконавчого документу та заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження від 26.09.2016 № 03/44-9589 заборгованість складає 1  535 237 572,49 грн. 
Згідно листа ДП «Енергоринок» від 12.09.2019 № 02/44-17037 залишок простроченої заборгованості складає 689  894  120,40 грн.
В ході примусового виконання стягнено заборгованість 15  001  685,29 грн. та виконавчий збір 1  500  168, 52 грн.
Залишок простроченої заборгованості 689  894  120,40 грн. - примусово стягнені кошти 15  001  685,29 грн = залишок заборгованості 674  892  435,11 грн.
Керуючись приписами ст.27 та ч. 3 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» держаний виконавець дійшов висновку, що виконавчий збір підлягає стягненню в сумі : ззалишок заборгованості 674  892  435,11 грн. х 10% = 67  489  243, 51 грн.
З огляду на зазначене, державним виконавцем постановлено стягнути з боржника АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» виконавчий збір у розмірі 67489243,51 грн.
          Позивач, вважаючи неправомірним прийняття зазначеної постанови, звернувся до суду за захистом порушених прав та інтересів з даним позовом.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону, як це має місце у спірних правовідносинах, є підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору. Також, судом першої інстанції зазначено, що після 28.08.2018 розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми яка підлягає стягненню.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України про виконавче провадження, а тому оскаржувана постанова прийнята правомірно, що вказує на безпідставність заявлених позовних вимог.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Предметом спору у цій справі є правомірність стягнення державним виконавцем з позивача виконавчого збору у розмірі 67  489  243, 51 грн. в межах ВП № 52485608 у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» з суми, що не була стягнута державним виконавцем у примусовому порядку та складає 674  892  435,11 грн.
Як встановлено судом, 04 жовтня 2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башіловим В.О. було відкрито ВП № 52485608 з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області від 08.08.2016 № 905/707/16 та запропоновано боржнику самостійно виконати рішення суду в семиденний строк з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Разом з цим, боржнику роз`яснено, що при невиконанні рішення зазначений строк його буде виконано у примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.
Відповідно до приписів ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження» від   21.04.1999               № 606-XIV (який був чинний станом на час відкриття виконавчого провадження) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. 
Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.
Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.
Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.
У разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47 цього Закону (якою встановлено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: є письмова заява стягувача), якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.
Разом з цим, судом встановлено, що в ході примусового виконання стягнено заборгованість 15  001  685,29 грн. та виконавчий збір 1  500  168, 52 грн.
У свою чергу, 27 серпня 2020 року стягувачем було подано до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заяву про повернення виконавчого документу та зазначено, що залишок заборгованості складає 674  892  435,11 грн.
Станом на 27 серпня 2020 року набув чинності ЗУ «Про виконавче провадження» від  02.06.2016  №  1404-VIII.
Відповідно до ст. 1 вказаного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У частині першій статті 5 Закону № 1404-VІІІ зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ (у редакції чинній до 28.08.2018 року) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
За приписами пунктів 1-6 частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1)за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;                  5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Також частиною дев`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
За правилами частини п`ятої вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
Приписами статей 40, 42 Закону №1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.
Частиною третьою статті 40 Закону №1404-VІІІ унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Згідно частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
Отже, з аналізу вищенаведених норм Закону № 1404-VІІІ слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.
За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.
Тому, при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону     № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.
З 28 серпня 2018 року частину другу статті 27 Закону №1404-VІІІ змінено, (Законом України №2475-VIII від 03 липня 2018 року) та визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Тобто, з урахуванням редакцій Закону №1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості АТ «ДТЕК Донецькі Електромережі», база обрахунку виконавчого збору змінювалась.
Так, у період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив - 10 відсотків фактично стягнутої суми, тоді як, у період після 28 серпня 2018 року  розмір виконавчого збору складав - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.
Враховуючи, що виконавчий документ повернуто за заявою стягувача та виконавчий збір не стягнуто, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії державного виконавця з винесення постанови про стягнення виконавчого збору та визначення обрахунку виконавчого збору з розміру суми, що підлягала примусовому стягненню відповідають приписам частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII, отже, є правомірними та такими, що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Водночас, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України в рішенні від 09 лютого 1999 року у справі №1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав,  що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).  За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 520/11908/18.
Положення статті 27 Закону №1404-VІІІ (у редакції чинній у період до 28.08.2018 року) зменшували відповідальність АТ «ДТЕК Донецькі електромережі», як боржника, в порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ (у редакції чинній з 28.08.2018 року), оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми що підлягає примусовому стягненню.
Таким чином, з урахуванням того, що зміни внесені Законом №2475-VIII погіршили становище боржника АТ «ДТЕК Донецькі електромережі», а також те, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом № 905/707/16 у розмірі 674  892  435,11 грн., колегія суддів дійшла висновків, що у державного виконавця Медведєва О.В. були відсутні правові підстави для стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 67489243,51 грн.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, за своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.
Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року справа № 2540/3203/18.
Водночас, судом встановлено, що державним виконавцем не було стягнуто всієї суми, що належить до стягнення на підставі виконавчого документу, не зважаючи на те, що відповідне виконавче провадження було відкрите ще у жовтні 2016 року, а з заявою про повернення виконавчого документу стягувач звернувся лише в серпні 2020 року, тобто після спливу майже чотирьох років.
Також, у вказаній постанові Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII  без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта, що стягнення з боржника АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII  без реального стягнення суми боргу є неправомірним, оскільки суттєво погіршує становище боржника та не відповідає нормам законодавства, яке підлягає застосуванню у спірних правовідносинах.
Отже, з огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону № 1404-VIII.
Разом з тим, колегією суддів встановлено, що висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства, а також повністю спростовуються доводами апелянта та наявними у справі доказами. 
Водночас, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 67 489 243,51 грн від 07.09.2020, в межах виконавчого провадження № 52485608, оскільки належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме визнання протиправним та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва Олександра В`ячеславовича про стягнення виконавчого збору у розмірі від 07 вересня 2020 року, винесену в межах виконавчого провадження № 52485608.
Положеннями ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з ч. 1  ст. 317 КАС України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що є підставою для його скасування, та прийняття нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з адміністративним позовом у розмірі 21020,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з апеляційною скаргою у розмірі 31530,00 грн. підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст.ст. 132, 139, 242-243, 272, 287, 308, 311-313, 317, 321-322, 328-329 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
          Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ДТЕК Донецькі електромережі" задовольнити частково.
          Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2020 року скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити частково.
          Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва Олександра В`ячеславовича про стягнення виконавчого збору у розмірі від 07 вересня 2020 року, винесену в межах виконавчого провадження № 52485608.
          У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
          Стягнути на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Донецькі електромережі" (ЄДРПОУ 00131268, місцезнаходження: вул. Комерційна, буд.8, Краматорськ, Донецька область, 84302) з відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (ЄДРПОУ 00015622, місцезнаходження: вул. Городецького 13, Київ 1, 01001) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 52550 (п`ятдесят дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями  328, 329 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      А.Б. Парінов

Судді                                                                                          О.О. Беспалов

                                                                                                    В.Ю. Ключкович