Номер провадження: 22-ц/813/5574/21 
Номер справи місцевого суду: 523/6717/15-ц
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Гірняк Л. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2021 року                                                                 м. Одеса

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:
Головуючого - Гірняк Л.А.
Суддів - Сегеди С.М., Цюра Т.В.
За участю секретаря - Ющак А.Ю.,

        розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну  скаргу  представника  ОСОБА_1 –  ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 березня 2020 року та додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 березня 2020 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 
-про встановлення факту проживання однією сім`єю, про визнання спадкоємцем 4-ї черги, визнання права власності на 1/2 частину квартири, -

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА
Короткий зміст позовних вимог
В квітні 2015 року позивачка з врахуванням уточнених позовних вимог просила суд:
- встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 , 1956 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю з 2006 року.
-надати позивачу можливість спадкувати майно після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , 1956 р.н., померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із спадкоємцем ОСОБА_6 .
-визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину спадкового майна, а саме на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . (Т.1, а.с. 2-3)
-визнати її спадкоємцем ІНФОРМАЦІЯ_2 черги за законом, надати їй можливість спадкувати спадкове майно після смерті спадкодавця ОСОБА_5 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із відповідачкою ОСОБА_6 , а також скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09.04.2015р.. 
-визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину спадкового майна, а саме на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначає, що вона проживала однією сім`єю із ОСОБА_5 , з 2006 року по 25 червня 2014 року, дбали один про одного, вели спільне господарство, разом придбавали речі побутового вжитку тощо.
ОСОБА_5 мешкав в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 разом із своєю матір`ю - ОСОБА_7 . З 2006 року ОСОБА_8 переїхав жити до позивачки за адресою: АДРЕСА_2 .
В грудні 2008 року квартиру за адресою: АДРЕСА_1 було приватизовано та отримано свідоцтво про право власності, за яким ОСОБА_5 та його мати ОСОБА_7 як член сім`ї, що мешкав у квартирі отримали у власність в рівних частках зазначену квартиру.
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати мого чоловіка - ОСОБА_7 .
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер і ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 25.06.2014 року, яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеські МУЮ, актовий запис 6561, в наслідок чого відкрилась спадщина на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 14.11.2014 року було встановлено факт проживання позивачки однією сім`єю з покійним ОСОБА_5 ..
Окрім цього, з довідки про причину смерті, виданої Суворовським відділення судово - медичної експертизи вбачається, що спадкодавець ОСОБА_5 помер у квартирі позивачки за адресою: АДРЕСА_2 , де вони разом з ним проживали як одна родина,вона займалась його похованням.
Відповідачка ОСОБА_6 на похованні матері покійного спадкодавця та на похованні самого спадкодавця ОСОБА_5 не була. За час життя спадкодавця ОСОБА_5 йому жодного разу не допомагала, здоров`ям не цікавилася.
Позивачка стверджує, що ОСОБА_5 був інвалідом другої групи, постійно потребував допомоги, значних витрат на ліки, однак відповідачка ОСОБА_6 та взагалі будь-хто за ним не доглядали, хоча вона та її діти, зокрема, мали таку можливість.
01 жовтня 2014 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б. із відповідною заявою про прийняття спадщини.
Внаслідок звернення із Вказаною заявою приватним нотаріусом було заведено спадкову справу за № спадкового реєстру 56599576 та складено відповідний Витяг №38518146 від 01.10.2014 року.
ОСОБА_1 вважає, що вона має право спадкувати майно на рівні з тією чергою спадкоємців, які заявляють вимоги на предмет спадщини. Просила визнати її спадкоємцем 4-ої черги за законом, надати їй можливість спадкувати спадкове майно після смерті спадкодавця ОСОБА_5 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із відповідачкою ОСОБА_6 , а також скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09.04.2015р
Посилилась на те, що відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. 
В частині скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_6 на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09.04.2015р. просила залишити без розгляду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 березня 2020 року позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про встановлення факту проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з ОСОБА_5 , 1956 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю з 2006р.; про визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 спадкоємцем ІНФОРМАЦІЯ_2 черги після померлого ОСОБА_5 , 1956 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; про визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна, а саме на квартиру АДРЕСА_3 
Додатковим рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в частині надання можливості спадкувати майно після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , 1956 р.н., померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із спадкоємцем ОСОБА_6 спадкоємцями якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - залишено без задоволення у повному обсязі.
Відмовляючи задоволенні позовних вимог районний суд виходив з того, ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з 2006 року по 25.06.2014 року з ОСОБА_9 , а тому не може включатись до числа спадкоємців четвертої черги після смерті ОСОБА_5 -25 червня 2014 року та за відсутності доказів знаходження його в безпорадному стані.

Короткий зміст апеляційної скарги та відзиву на неї
       В апеляційній скарзі на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 березня 2020 року ставиться питання про його скасування та задоволення позовних вимог посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зокрема посилається на ті ж обставини, що і в позовній заяві та на те, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17.12.2014 року вбачається, що сторони 15 років не підтримують подружні стосунки і не проживають разом як родина. Місце знаходження відповідача невідомо, за місцем реєстрації не проживає. Позивачка ОСОБА_1 з 2006 року мешкає з іншим чоловіком. На думку апелянта, вказані обставини носять преюдиційний характер та свідчать про розірвання сімейних відносин. 
Вказує, що судовою практикою чітко не встановлено позиції щодо обставин та вимог до проживання осіб однією сім`єю як саме чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу для отримання можливості спадкування майна. Посилається на ст.1264 ЦК України та постанову Касаційного цивільного суду від 25.11.2019 року у справі № 61-33234св18, постанову ВС від 30.09.2019 року у справі № 554/14633/15-ц та рішення Конституційного Суду України у справі № 1-8/99, щодо тлумачення терміну «член сім`ї», яким визначено , що до кола членів сім`ї належать дружина( чоловік), їх діти і батьки, проте членами сімї можуть бути визнані і інші особи за умови постійного проживання і ведення спільного господарства, тобто не лише близькі родичі(рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), але й інші родичі або особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Апелянтка зазначає, що в наведених судових рішеннях відсутнє застереження щодо перебування позивача як спадкоємця і члена сім`ї у іншому зареєстрованому шлюбі, як підстава для відмови у визнанні факту сумісного проживання спадкоємця та спадкодавця однією сім`єю. При цьому звертає увагу, що матеріалами справи встановлено, що позивач і спадкодавець вели спільний побут,мали взаємні права та обов`язки,вели спільний бюджет,спільне харчування,купували майно для спільного користування, брали участь у витратах на утримання як власного житла так і спадкового житла за життя матері спадкодавця, надавали взаємну допомогу та інші обставини, що засвідчують реальність сімейних відносин не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, дбали один про одного, позивачка ховала спадкодавця, допомагала йому, коли він був у безпорадному стані. томуЮ, на її думку, суд май відступити від рекомендацій, викладених у абзаці 4 п.21 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування».
Окрім того, зазначає, що ОСОБА_5 являвся інвалідом 2-ї групи, матеріалами справи доведено, що він потребував сторонньої допомоги та догляду за період з 2006 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 так як знаходився в безпорадному стані, що давало суду право з підстав ст. 1259 ЦК України змінити черговість спадкування.
В апеляційній скарзі на додаткове рішення Суворовського районного суду м. одеси від 24.03.2020 року про стягнення судових витрат та відмови у задоволенні позовних вимогах ОСОБА_1 просить його скасувати та винести нове рішення, яким уточнений позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що будь-яких фінансових документів, які б доводили понесені співвідповідачкою витрат на правничу допомогу не надано та судом не враховані висновки Верховного Суду України та судова практика при застосуванні таких правовідносин.
       Одночасно звертає увагу, що позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду в квітні 2015 року з двома вимогами немайнового характеру та однієї вимоги майнового характеру. Позивачем повинно було бути сплачено 487 грн за дві вимоги немайнового характеру та за майновий характер відповідно вартості спірного майна, яке не визначено матеріалами справи.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить суд апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 березня 2020 року залишити без задоволення, а рішення , без змін. 
Зазначає, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 26.05.2015 року скасовано рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14.11.2014 року та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_1 про встановлення фоту її проживання з ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю з 2006 року по день смерті останнього. Посилається на неспроможність доводів апеляційної скарги, що вона проживала однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_5 так як перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 , а тому не може включатись до числа спадкоємців четвертої черги після померлого ОСОБА_5 та на безпідставність доводів про « відсутність чіткої практики Верховнорго Суду» щодо застосування ст.1254 ЦК України та наявність підстав для відступу від рекомендацій щодо її застосування.
Одночасно посилається на те, що адвокатом Суменком В.О. надавались послуги на підставі договору про надання правової допомоги від 09.06.2018 року № 60, яким не передбачена безкоштовність надання адвокатських послуг. Виплата винагороди за надану ним правову допомогу здійснена відповідачем ОСОБА_3 увечері 24.03.2020 року, після додаткового рішення та підтверджено квитанцією № 656701 від 24.03.2020 року. Цей доказ з об`єктивних причин не міг бути наданий до суду першої інстанції та просить прийняти до відома апеляційний суд.

Питання пов`язані з розглядом справи за відсутністю сторін 
В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце судового розгляду сповіщені належним чином.
В своїх заявах ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_10 , представник ОСОБА_1 - адвокат Кучмія В.В. просять справу слухати за їх відсутності.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні клопотання представників відповідача про відкладення розгляду справи справу розглянути за відсутності її учасників.
В силу частини 2 ст.372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.        

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судом встановлено, що ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 . Фактично проживав з 2006р. по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 . 
Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_3 , яку прийняли шляхом подачі заяви до нотаріальної контори- 01.10.2014р. ОСОБА_1 та 23.12.2014р. ОСОБА_6 . 
Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 14.11.2014р. був встановлений факт спільно проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 однією сім`єю з 2006р. по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т.1., а.с. 5)
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 26.05.2015р. рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 14.11.2014р. було скасовано у задоволенні заяви ОСОБА_1 . (Т1., а.с. 32)
Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 09.04.2015р. позов ОСОБА_6 до ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_1 про визнання права власності у порядку спадкування за законом було задоволено та визнано за  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 56,9 кв.м., у тому числі житловою – 38,4 кв.м., - у порядку спадкування як спадкоємицею третьої черги за правом представлення після смерті її двоюрідного брата – ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . (Т.1, а.с. 12)
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 26.05.2015р. рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 09.04.2015р. було скасовано та у задоволенні позову ОСОБА_6 було відмовлено. (Т.1, а.с. 53-55)
З матеріалів спадкової справи вбачається, що 03.01.2017р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б.. ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємцем померлого ОСОБА_5 ї його двоюрідна сестра – ОСОБА_6 . Свідоцтво видано на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5 . 
Свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_3 нотаріусом не видавалось.
За життя ОСОБА_13 був директором ТОВ «Крафтмарин» та ТОВ «Юнимар». 
Відповідно до довідки МСЕК від 08.07.2015 року ОСОБА_14 являвся інвалідом 2-ї групи та відповідно до висновку експерта від 09.09.2019 року потребував сторонньої допомоги та догляду за період з 2006 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 17 грудня 2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 22 січня 1994 року Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану мю. Одест, а/з за № 55 розірвано( т.1 а.с.218).

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України  спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.
ОСОБА_15 була спадкоємцем за правом представлення після ОСОБА_16 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , який був рідним братом матері ОСОБА_5 - ОСОБА_7 . (т.1., а.с. 147-150)
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
За змістом статей 1217, 1258 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Зважаючи на рекомендації, викладені у п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. 
Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. 
До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. 
Правила статті 1264 ЦК України не стосуються дітей, влаштованих у прийомні сім`ї та дитячі будинки сімейного типу. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.
З урахуванням думки, висвітленої у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності ЦК України (п. 21 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7). До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім`єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини.
Звертаючись до суду із вимогами , позивачка виходила з того, що вона хоча і перебувала в зареєстрованому шлюбі з іншою особою та рішенням суду 17 грудня 2014 року його розірвала, проте 15 років з ОСОБА_9 не підтримувала подружні стосунки і не проживала разом як родина, а саме ОСОБА_5 вважала своїм чоловіком з котрим спільно проживала, вела господарство,спільний бюджет та між нею і померлим виникли відносини притаманні сім`ї, взаємні права і обов`язки.
Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (стаття 115 Сімейного кодексу України).
За таких обставин, рішення Суворовського районного суду про розірвання шлюбу позивачки з ОСОБА_9 набрало законної сили 28.12.2014 року, а тому районний суд дійшов правильного висновку, що на момент смерті ОСОБА_5 -25 червня 2014 року, позивачка була дружиною ОСОБА_9 , а відтак не входить до числа спадкоємців четвертої черги та як перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.
Зважаючи на вищенаведене, беручи до уваги рекомендації Верховного суду України, викладені у Постановах Пленуму № 5 від 31.03.1995 року «Про судову, практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» та № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», а також Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висвітлених у листі 16.05.2013 року № 24-753/0/4-1;, ст.ст. 3, 15, 16, 321, 1217, 1218, 1258, 1264, 1265, 1268, 1270, 1272 ЦК України, ст. 3 СК України, районний суд дійшов до правильного висновку, що позивачка не довела, що вона проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини,оскільки на час його смерті була дружиною іншої особи- ОСОБА_9 ..
Інші вимоги є похідними від права ОСОБА_1 на отримання спадкового майна, а тому не підлягають задоволенню за відсутності доказів проживання нею зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини так як вона була дружиною іншої особи.
Та обставина , що з ОСОБА_9 вона не проживала разом 15 років не свідчить про те, що між нею та ОСОБА_7 виникли права та обов`язки. оскільки документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили після смерті спадкодавця, а до цього часу вона входила в круг сім`ї іншої особи- ОСОБА_9 .
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. 
До суду першої інстанції наданий остаточний розрахунок розміру винагороди адвоката за надання професійної правничої допомоги розмір якої становить 9 989,20 грн на стадії провадження в суді першої інстанції та відшкодування витрат, з її наданням які очікую понести ОСОБА_3 та сторони підписали акт № 2 від 10 березня 2020 року .
До апеляційного суду надана квитанція про сплату в зазначеній сумі( т.3 а.с.10).
За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що відшкодування витрат на правничу допомогу  в сумі 7 684 грн, підтверджуються матеріалами справи, є законними, обґрунтованими, а тому районний суд дійшов до правильного висновку про їх задоволення. 
За правилом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367,368,374,375,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,- 
ПОСТАНОВИЛА:        
Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 –  ОСОБА_2 залишити без задовлення.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 березня 2020 року та додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 березня 2020 року, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення, в зв`язку з знаходженням суддів у відрядженні- судді Сегеди С.М. (наказ № 2-к від 04.03.2021 року) та судді Цюри Т.В. (№4-к від 05.03.2021 року) складено 15.03.2021 року 

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда 
- 

Т.В.Цюра