КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
24 лютого 2021 року місто Київ.
Справа 752/15527/19
    Апеляційне провадження № 22-ц/824/3900/2021
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                   Желепи О.В.,
суддів                                              Олійника В.І., Кулікової С.В.
секретар  судового засідання         Міщенко Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року,   (у складі судді Хоменко В.С. інформація щодо дати складання повного тексту відсутня )
в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Арабаджийської Оксани Сергіївни, Циганюк Катерини Василівни, третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Черняк Андрій Леонідович про визнання недійсним та скасування акту про передачу майна стягувачеві, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно,-
 
в с т а н о в и в:
У липні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з позовом до старшого державного виконавця Києво-Святошинського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Арабаджийської О.С., ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черняк А.Л. про визнання недійсними та скасування акту про передачу майна стягувачу та свідоцтва про право власності на нерухоме майно.
В обґрунтування позову зазначили, що у шлюбі ними на підставі договору купівлі-продажу від 29.08.2013 року придбано гаражний бокс, загальною площею 21,00 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , гараж НОМЕР_1 . Разом з тим, вказаний гараж відповідно до акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу по аліментам,  11.07.2019 року був переданий  ОСОБА_3  з подальшою передачею у власність вказаного нерухомого майна та реєстрацією права власності за нею.
Вважали, що передача спірного майна у власність  ОСОБА_3  була проведена за процедурою, яка не відповідає вимогам закону та порушує права власника, оскільки старший державний виконавець Києво-Святошинського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Арабаджийська О.С. не мала законних підстав провадити виконавчі дії, оскільки боржник ОСОБА_2  не проживає, не перебуває, не працює та не має майна у Києво-Святошинському районі, їх не було повідомлено про дату, час та місце прилюдних торгів, а звернення стягнення на майно могло мати місце лише на частку ОСОБА_2 після її виділу в натурі.
Тому, просили суд визнати недійсним та скасувати акт від 11.07.2019 року про передачу майна стягувачу - ОСОБА_3 , складеного старшим державним виконавцем Києво-Святошинського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Арабаджийською О.С. та затвердженого начальником Києво-Святошинського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Кравчуком М.В. (реєстраційний номер виконавчого провадження 53694893), визнати недійсним та скасувати свідоцтво серія та номер 473, видане 12.07.2019 року ПН КМНО Черняком А.Л., скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47763928 від 12.07.2019 року 18:47:55, ПН КМНО Черняк А.Л.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року відмовлено у задоволені позову.
 
Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, безпосереднього до Київського апеляційного суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали 14.01.2021 року апеляційну скаргу, в якій просять суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному  обсязі. 
Посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права,  неповне з`ясування обставин справи. Державний виконавець не перевірив чи має ОСОБА_2 кошти для сплати аліментів, чи сплачує він їх фактично, та яке рухоме майно є в нього в наявності. Вважають, що були відсутні підстави  для звернення стягнення на майно боржника так як 06 серпня 2019 року заборгованість була погашена в повному обсязі.
Зазначали, що суд не вірно застосував ч. 2 ст. 73 СК України.  Посилались на те, що виконавець умисно не з`являвся до суду, що призвело до неповного з`ясування обставин справи. Апеляційна скарга також містить посилання на не застосування висновків ВС у справі № 462/518/18, провадження №61-13422св19, Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18.)
27 січня 2021 року ОСОБА_3 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона з доводами скарги не погоджується, вважає їх необґрунтованими. Просить  відмовити у задоволені апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.
 
ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення скарги.
Представник ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області до суду не з`явився про розгляд справи повдіомлені.
Третя особа приватний нотаріус Черняк Андрій Леонідович до суду  не з`явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.
Заслухавши доповідь судді Желепи О.В. пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів, що передбачено пунктом 8 розділу X Порядку реалізації майна, та вказано, що акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Тобто вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором (правочином).
В свою чергу, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину.
Таким чином відчуження майна на електронних торгах за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу й така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за ст. ст. 203, 215 ЦК України.
Разом з тим Закон України «Про виконавче провадження» допускає, що реалізація арештованого майна на електронних торгах може не відбутися.
Згідно ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» Не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.
У разі повторної не реалізації майна нерухоме майно виставляється на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.
У разі не реалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.
У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання.
У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.
Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.
Частиною 1 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, можуть бути: договори та інші правочини; інші юридичні факти.
За змістом ст. 15 ЦК України порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, крім визнання правочину недійсним, способами захисту цивільних прав та інтересів також можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб.
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.
Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права, або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальними нормами конкретні заходи не встановлені, то особа має право обрати спосіб із передбачених статтею 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.
З огляду на викладене ефективним способом захисту прав позивача є пред`явлення до суду позову в порядку ст.393 ЦК України із залученням стягувача і державного виконавця як відповідачів.
Так, згідно зі ст. 393 ЦК України серед способів захисту права власності закріплено визнання незаконним та скасування правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника.
Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 22.05.2019 року по справі №524/6164/17 та від 07.02.2019 року по справі № 522/1516/15-ц.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25.06.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві 25.06.2011 року здійснено актовий запис № 434 (т. 1 а.с. 16).
Згідно договору купівлі-продажу від 29.08.2013 року, посвідченого ПН КМНО Мазурчуком В.В. за реєстровим № 3175, ОСОБА_2 придбав гаражний бокс, загальною площею 21,00 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , гараж НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 17-18).
З матеріалів справи вбачається, що 18.02.2009 року на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05.02.2009 року видано виконавчий лист № 2-748/2009 про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Вінницької області Тульчинського району с. Клебань, зареєстрованого у АДРЕСА_2 , фактично проживаючого у АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини доходу, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.12.2008 року і до повноліття дитини.
Постановою старшого державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у місті Києві від 23.02.2009 року на підставі ст. ст. 3, 18, 24 Закону України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження № 11742969 з виконання виконавчого листа № 2-748/2009, виданого 18.02.2009 року Оболонським районним судом м. Києва.
Постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у місті Києві від 16.02.2016 року виконавче провадження № 11742969 з виконання виконавчого листа № 2-748/2009, виданого 18.02.2009 року Оболонським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2   на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини доходу, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.12.2008 року і до повноліття дитини, було закрито (т. 2 а.с. 200).
Постановою старшого державного виконавця Києво-Святошинського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 10.04.2017 року на підставі ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження № 53694893 з виконання виконавчого листа № 2-748/2009, виданого 18.02.2009 року Оболонським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Вінницької області Тульчинського району с. Клебань, зареєстрованого у АДРЕСА_2 , фактично проживаючого у АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини доходу, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.12.2008 року і до повноліття дитини (т. 2 а.с. 205).
В межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-748/2009 № 53694893 був накладений арешт на майно боржника, в тому числі на спірний гаражний бокс (т. 3 а.с. 48).
Згідно копії довідки-розрахунку по вищевказаному виконавчому листу № 2-748/200 станом на 01.03.2018 року заборгованість по аліментам становила 61 270,61 грн. (т. 3 а.с. 49-50).
Згідно копії довідки-розрахунку по вищевказаному виконавчому листу № 2-748/200 станом на 01.07.2018 року заборгованість по аліментам становила 72 271,86 грн. (т. 3 а.с. 57).
Відповідач ОСОБА_3 02.10.2018 року звернулась до державного виконавця із заявою про реалізацію гаражного боксу, загальною площею 21,00 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , гараж НОМЕР_1 (т. 3 а.с. 62-65).
Згідно копії довідки-розрахунку по вищевказаному виконавчому листу № 2-748/200 станом на 05.12.2018 року заборгованість по аліментам становила 81 535,86 грн. (т. 3 а.с. 108).
Постановою старшого державного виконавця Києво-Святошинського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 05.12.2018 року описано та накладено арешт на майно: нежитлове приміщення, гаражний бокс, загальною площею 21,00 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , гараж НОМЕР_1 (т. 3 а.с. 114-115).
Постановою від 06.12.2018 року призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ТОВ «Приватна Експертна Служба» (т. 3 а.с. 117-118).
Згідно копії довідки-розрахунку по вищевказаному виконавчому листу № 2-748/200 станом на 01.03.2019 року заборгованість по аліментам становила 92 257,11 грн. (т. 3 а.с. 119-120).
13.05.2019 року, 03.06.2019 року та 24.06.2019 року гаражний бокс передано на реалізацію, однак, реалізація на аукціоні не відбулась.
Згідно протоколу № 405078 проведення електронних торгів від 13.05.2019 року торги з реалізації майна - гаражного боксу, загальною площею 21,00 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , гараж НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.
Згідно протоколу № 409622 проведення електронних торгів від 03.06.2019 року торги з реалізації майна - гаражного боксу, загальною площею 21,00 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , гараж НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.
Згідно протоколу № 414515 проведення електронних торгів від 24.06.2019 року торги з реалізації майна - гаражного боксу, загальною площею 21,00 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , гараж НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.
За заявою стягувача ОСОБА_3 передано останній у в рахунок погашення боргу за виконавчим листом, який видано. Актом про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу від 11.07.2019 року підтверджується передача гаражного боксу боржника ОСОБА_2 у власність стягувача ОСОБА_3  (т. 3 а.с. 134-137, 150, 151, 164, 171-172).
12.07.2019 року ПН КМНО Черняком А.Л. видано свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за № 473, яким підтверджується, що ОСОБА_3 належить на праві власності майно, що складається з гаражного боксу, загальною площею 21,00 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , гараж НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 42).
Свідоцтво є документом, що посвідчує право власності та є підставою державної реєстрації прав власності за покупцем (т.1 а.с.19).
Згідно п. п. 2, 3 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, на підтвердження права на спадщину, права власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, повноважень виконавця заповіту, про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, а також посвідчення фактів, що фізична особа є живою, про перебування її у певному місці, про прийняття на зберігання документів, про передачу заяви видаються відповідні свідоцтва. Вчинення посвідчувальних написів та видача свідоцтв здійснюються нотаріусом за формами відповідно до Правил ведення нотаріального діловодства , затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 23.12.2010 за № 1318/18613.
Згідно ч. 3 глави 12 Порядку свідоцтво про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів видається нотаріусом на підставі акта про проведені публічні торги, складеного державним виконавцем та затвердженого начальником відповідного відділу державної виконавчої служби або приватним виконавцем.
В акті про проведені електронні торги зазначається така інформація: ким, коли і де проводилися електронні торги; стисла характеристика реалізованого майна; прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - переможця електронних торгів, серія та номер документа, що посвідчує її особу, місце проживання (у разі якщо переможцем електронних торгів є юридична особа, зазначаються її найменування, місцезнаходження та код за ЄДРПОУ); сума, внесена переможцем електронних торгів за придбане майно; прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи (найменування юридичної особи) - боржника, її місце проживання (місцезнаходження); дані про документи, що підтверджують право власності боржника на майно; номер лота реалізованого майна.
Встановлено, що свідоцтво, видане 12.07.2019 року ПН КМНО Черняком А.Л. зареєстроване в реєстрі за № 473, яким посвідчено право власності ОСОБА_5 на гаражний бокс відповідає вищевказаним вимогам нормативного акту, діючого на час видачі вказаного свідоцтва. Свідоцтво було видано на підставі акта про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу від 11.07.2019 року.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд встановив, що під час  реалізації на електронних торгах майна боржника та передачі його в рахунок погашення заборгованості  стягувачеві  не порушувались вимоги Закону та права позивачів, а тому відсутні підстави для задоволення позову.
Дослідивши наявні в справ докази, колегія суддів приходить до висновкау, що ті обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам закону. 
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.
Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Оскільки правовідносини, пов`язані з оскарженням акту про передачу майна стягувачеві в рамках ВП № 53694893 в рахунок погашення боргу від 11.07.2019 року, то до спірних правовідносин слід застосовувати Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 2016 року.
Згідно із ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» законодавчо була закріплена можливість звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Частиною 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
Згідно ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.
Суд вірно встановив, що державним виконавцем було арештовано майно, право власності на яке зареєстроване за боржником. 
Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження та підтверджено в судовому засіданні апеляційного суду, з часу арешту майна боржника та до моменту передачі його на реалізацію на електронні торги, позивач ОСОБА_1 не зверталась з позовом про виключення майна з акту опису з огляду на те, що половина гаражного боксу є її власністю, також боржник дії державного виконавця в устанволеному законом порядку не оскаржував, відповідно виконавець, мав право звертати стягнення на майно, що на праві власності належало боржникові.
Доводи апеляційної скарги про те, що старший державний виконавець Києво-Святошинського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Арабаджийська О.С. не мала законних підстав провадити виконавчі дії, оскільки боржник ОСОБА_2  не проживає, не перебуває, не працює та не має майна у Києво-Святошинському районі і за адресою АДРЕСА_3 не проживав постійно, спростовуються даними виконавчого листа, виданого Оболонським районним судом м. Києва, № 2-748/2009, в якому зазначено що боржник фактично проживає у АДРЕСА_3 .
Крім того, в судовом засіданні апеляційного суду стягувач надала пояснення, що виконавчий лист був переданий до Святошинського ВДВС за місцем роботи боржника, яке постійно змінювалось.  
Суд вірно не застосував п. 3.11. Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 року № 68/5, яким встановлено обов`язок державного виконавця повідомляти боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна, оскільки вказане Тимчасове положення на момент виникнення спірних правовідносин втратило чинність.
Доводи апеляційної скарги про те, що звернення стягнення могло мати місце лише на частку ОСОБА_2 після її виділу в натурі, оскільки гаражний бокс,  розташований за адресою: АДРЕСА_1 , гараж НОМЕР_1 , придбаний  під час шлюбу , колегія суддів не приймає з огляду на наступне.
Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.
У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.
Як вбачається з матеріалів справи, гаражний бокс на праві власності зареєстрований за позивачем ОСОБА_2 , що було перевірено держаним виконавцем, під арештом вказаний об`єкт не перебував. Належність майна боржнику, була встановлена у встановленому законом порядку в межах компетенції державного виконавця, як вбачається із матеріалів виконавчого провадження, що знаходиться в матеріалах справи. 
З вимогами про виключення 1/2 частини майна з під арешту, дружина боржника не зверталась і ні боржник ні позивач ОСОБА_1 не подали державному виконавцю заяву про зупинення виконавчих дій до вирішення спору про виключення майна з акту опису.
Також судом встанволено, що  дії державнго виконавця, під час виконання виконавчого листа про стягнення аліментів , в тому числі і щодо арешту майна також не оскаржувались.
Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.
Позивачі при зверненні до суду посилались на те, що договір купівлі-продажу від 29.08.2013 року укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї.
До того ж, оскільки частка боржника у спільному майні не була визначена, а дружина боржника не звернулась з позовом про виключення її частки, то у державного виконавця були відсутні правові підстави для відмови у зверненні стягнення на майно, яке було виявлене під час проведення виконавчих дій.
За таких обставин, суд також вважає недоведеним, що право власності ОСОБА_1 під час звернення стягнення на майно її чоловіка було порушено. 
При цьому суд виходить з того, що до моменту передачі нерухомого майна на реалізацію, боржник не повідомив державного виконавця про наявність у нього іншого рухомого майна, або ж грошових коштів за рахунок яких він може погасити борг.
Доводи апеляційної скарги про те, що у боржника була відсутня заборгованість по аліментам є безпідставні. Факт наявності заборгованості по аліментам підтверджений: довідкою-розрахунком про заборгованість по виконавчому листу № 2-748/2000 від 01.03.2018 року - заборгованість становила 61 270,61 грн. , довідкою-розрахунком про заборгованість по виконавчому листу № 2-748/2000 від 01.07,2018 року - заборгованість становила 72 271,86 грн. ,  довідкою-розрахунком про заборгованість по виконавчому листу № 2-748/2000 від 05.12.2018р., - заборгованість становила 81 535,86 грн. ,  довідкою-розрахунком про заборгованість по виконавчому листу № 2-748/2000 від 01.03.2019р., - заборгованість становила 92 257,11 грн..
В суді апеляційної інстанції представник боржника визнав, що правомірність нарахування заборгованості за вказаними довідками в судовому порядку боржником не оскаржувалась.
Посилання скаржників, на порушення норм закону України "Про виконавче провадження» в редакції 2016 року під час розгляду справи свого підтвердження не знайшли. Більш того судом встановлено дотриманням державним виконавцем всіх необхідних норм при стягненні боргу та реалізації майна боржника. Позивачу ОСОБА_2 , було  відомо про аліментні зобов`язання по відношенню до своєї неповнолітньої доньки, але не вчинено жодних дій пов`язаних з врегулюванням спірних правовідносин та погашенням заборгованості або оскарженням дій державного виконавця до реалізації майна на електронних торгах та передачі такого майна стягувачеві в рахунок боргу по аліментам.
Доводи про погашення заборгованості в серпні 2019 року в грошовому виразі на законність рішення не впливають, оскільки майно стягувачу було передано в липні 2019 року. Якщо внаслідок сплати грошей в серпні 2019 року, буде встановлено, що боржник погасив більшу суму ніж розмір боргу, то вказані суми можуть бути зараховані на погашення заборгованості за іншій період.
 Доводи скарги, про те, що неявка  старшого державний виконавець Києво-Святошинського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Арабаджийська Оксана Сергіївна, призвела до неповного з`ясування обставин справи є безпідставними.
Доводи апеляціцйної скарги про не застосування висновків Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18.), колегія суддів не приймає, оскільки в справі на яку посилається апелянт вирішувався спір. щодо визнання недійсним договору іпотеки . укладеного без згоди одного з подружжя, а не питання правомірності звернення стягнення на майно, яке перебувало у спільній власності.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та ОСОБА_2  залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 грудня 2020 рокубез змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови  складено 01 березня 2021 року.
Головуючий суддя:                                                      
         Судді