Ухвала
Іменем України 
17 лютого 2021 року 
м. Київ
справа № 1-398/12 
провадження № 51-4638км18
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: 
головуючої                                                  ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
засудженого                                                ОСОБА_4 ,
захисника                                                     ОСОБА_5 ,
прокурора                                                      ОСОБА_6 ,                                                      
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 жовтня 2013 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 17 червня 2020 року стосовно нього і касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 17 червня 2020 року стосовно 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Чигирина Черкаської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
якого засуджено за ч. 2 ст. 190 КК України та ч. 1 ст. 364 КК України (в редакції Закону України від 15 квітня 2008 року № 270-VI).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Згідно з вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 жовтня 2013 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки; за ч. 1 ст. 364 КК України в редакції Закону України від 15 квітня 2008 року № 270-VI (далі – Закон № 270-VI) до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, на строк 2 роки.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 визначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4  звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2-4 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Апеляційний суд Черкаської області ухвалою від 22 серпня 2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 змінив, на підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнив його від покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України в редакції Закону № 270-VI, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України. Виключив із цього ж вироку посилання на призначення ОСОБА_4 остаточного покарання за сукупністю злочинів і визнав його засудженим за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі статей 75, 76 цього Кодексу згідно з вироком суду першої інстанції.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 18 червня 2015 року скасував ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 22 серпня 2014 року стосовно ОСОБА_4 і направив справу на новий апеляційний розгляд.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 31 березня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 скасовано, а справу за ч. 2 ст. 368 КК України провадженням закрито за недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 22 листопада 2016 року скасував ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 31 березня 2016 щодо ОСОБА_4 і направив справу на новий апеляційний розгляд.
За наслідками нового розгляду Апеляційний суд Черкаської області ухвалою 
від 06 грудня 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишив без змін. Звільнив засудженого ОСОБА_4 від покарання за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, ч. 1 ст. 364 КК України в редакції Закону № 270-VI, на підставі ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, визначених ч. 1 ст. 49 цього Кодексу. 
Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2019 року ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 06 грудня 2017 року стосовно ОСОБА_4 скасовано і направлено справу на новий апеляційний розгляд. 
Оскарженою ухвалою Черкаського апеляційного суду від 17 червня 2020 року вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 жовтня 2013 року стосовно ОСОБА_4 залишено без змін. Постановлено звільнити його від покарання за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України та ч. 1 ст. 364 КК України в редакції Закону № 270-VI, на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ч. 1 ст. 49 цього Кодексу.
Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він, працюючи на посаді голови Кам`янської районної державної адміністрації Черкаської області (далі – Кам`янська РДА), будучи службовою особою, умисно, діючи з корисливих мотивів, зловживаючи своїм службовим становищем та використовуючи його всупереч інтересам служби, протягом грудня 2009 року – січня 2010 року шляхом обману та зловживання довірою співзасновника ТОВ «Агрокомінвест-центр» ОСОБА_7 , ввів її в оману щодо можливості надання в оренду цьому товариству земель невитребуваних паїв загальною площею 116,33 га терміном на 5 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Баландинської сільської ради за межами населеного пункту, надавши заздалегідь неможливі до виконання обіцянки, так як достовірно знав, що ще 20 жовтня 2009 року рішенням земельної комісії Кам`янської РДА, яке є остаточним, було надано дозвіл на виготовлення технічної документації для отримання в оренду цих самих земель невитребуваних паїв в розмірі 116,33 га іншому товариству – ТОВ «Колос-08».
У подальшому, 12 січня 2010 року та 15 січня 2010 року в своєму службовому кабінеті за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 шляхом обману та зловживання довірою отримав від ОСОБА_7 відповідно, 3 000,00 доларів США, що за курсом НБУ становило 23 971,50 грн, та 46 000,00 грн, а всього 69 971,50 грн, завдавши їй значної шкоди.
Крім того, цими діями ОСОБА_4 внаслідок зловживання ним як службовою особою своїм службовим становищем було заподіяно істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам ОСОБА_7 .
Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку, що в ході розгляду справи здобутими та дослідженими доказами винність ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України, за якою він обвинувачувався органом досудового слідства, не знайшла свого підтвердження, а відтак його дії необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 190 КК України, ч. 1 ст. 364 КК України в редакції Закону № 270-VI.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали  
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_4 скасувати і направити справу на новий апеляційний розгляд. Даючи власний аналіз доказам у справі, вважає, що всупереч вимогам статей 323, 365, 377 КПК України 1960 року апеляційний суд не дав належної оцінки доказам обвинувачення, які, на думку прокурора, підтверджують винність ОСОБА_4 у вимаганні та одержанні хабара, своє рішення достатньо не обґрунтував та не мотивував, не виконавши під час нового апеляційного розгляду відповідні вказівки суду касаційної інстанції, чим порушив також і вимоги ст. 399 КПК України 1960 року. Вказує на неповноту судового розгляду в апеляційному суді, невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 377 КПК України 1960 року та неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_4 , яка призвела до призначення йому занадто м`якого покарання. Також зазначає, що апеляційним судом залишено поза увагою порушення права ОСОБА_4 на захист, а саме, вимог статей 142, 277 КПК України 1960 року, оскільки місцевим судом було змінено обвинувачення, яке істотно відрізняється від попереднього, проте можливості надати пояснення по суті нового обвинувачення ОСОБА_4 було позбавлено. Крім того, посилається на порушення ст. 49 КПК України 1960 року та права на доступ до правосуддя у зв`язку з тим, що, визнаючи ОСОБА_4 винним у шахрайстві, не було вжито заходів для визнання ОСОБА_7 потерпілою. 
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, відсутність в його діях складу злочину та недоведеність його участі у вчиненні злочину, просить оскаржені вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду стосовно нього скасувати і закрити кримінальне провадження. Даючи власний детальний аналіз наявним у матеріалах справи доказам, заперечує свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому злочинів та стверджує, що жодних обіцянок ОСОБА_7 про передачу в оренду земель невитребуваних паїв площею 116 га не давав, грошей від неї не вимагав і не отримував, її дії були провокацією. Зазначає, що огляд і вручення грошових коштів 12 січня 2010 року виконані поза межами порушеної кримінальної справи, а огляд місця події 15 січня 2010 року, який фактично був обшуком, проведений без його згоди, тому докази, вилучені в ході цієї слідчої дії, не можуть бути покладені в основу вироку.
На касаційну скаргу прокурора надійшло заперечення захисника ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_4 , в якому вони просять відмовити в її задоволенні.
Позиції інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_5 у засіданні суду касаційної інстанції підтримав касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 і просив її задовольнити з наведених у ній підстав, а касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні просив залишити без задоволення.
Засуджений ОСОБА_4 погодився з позицією свого захисника.
Прокурор ОСОБА_6 просив обидві касаційні скарги відхилити, зауваживши, що на цей час сплинули передбачені ст. 49 КК України строки давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності як за ч. 2 ст. 190 КК України, ч. 1 ст. 364 КК України в редакції Закону № 270-VI, за якими його засуджено, так і за ч. 2 ст. 368 КК України, за якою він обвинувачувався органом досудового слідства.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги задоволенню не підлягають з огляду на таке.
За змістом положень ч. 1 ст. 395 КПК України 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними у справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене.
При цьому підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону і невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого (ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року).
Водночас можливості скасування касаційним судом рішень судів першої та апеляційної інстанцій через неповноту і однобічність досудового та судового слідства і невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи положеннями ст. 398 КПК України 1960 року не передбачено.
Натомість згідно зі ст. 367 КПК України 1960 року зазначені обставини є предметом перевірки апеляційного суду.
Відповідно до статей 358, 362, 365 КПК України 1960 року суд апеляційної інстанції зобов`язаний перевірити всі доводи апеляції, в тому числі, за необхідності, і шляхом проведення судового слідства в повному обсязі чи частково, коли є підстави вважати, що судове слідство судом першої інстанції було проведено неповно чи однобічно.
Статтею 377 КПК України 1960 року визначено, що в ухвалі апеляційного суду має бути зазначено, зокрема, аналіз доказів, досліджених під час повного або часткового судового слідства, проведеного апеляційним судом, та докладні мотиви прийнятого рішення. При залишенні апеляції без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, через які апеляцію визнано необґрунтованою.
За ст. 399 КПК України 1960 року вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при повторному розгляді справи.
Цих вимог кримінально-процесуального закону апеляційний суд при постановленні оскаржуваної ухвали дотримався у повній мірі.
Так, суд апеляційної інстанції на виконання вказівок Верховного Суду, який скасував попередню ухвалу апеляційного суду стосовно ОСОБА_4 , під час нового апеляційного розгляду справи провів часткове судове слідство та, погоджуючись з оцінкою доказів судом першої інстанції, навів у своїй ухвалі належний аналіз обставин, що підлягали доказуванню в кримінальній справі, постановивши залишити вирок стосовно ОСОБА_4 без зміни.
Апеляційний суд зазначив, що дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані місцевим судом за ч. 2 ст. 190 КК України, ч. 1 ст. 364 КК України в редакції Закону № 270-VI, а пред`явлене йому обвинувачення за ч. 2 ст. 368 КК України не підтвердилось.
Проаналізувавши багатоступеневу процедуру вирішення питання про передачу в оренду та власність земель за межами населених пунктів, з`ясувавши повноваження голови Кам`янської РДА, який тільки після проходження цієї процедури зацікавленою особою може у межах своїх законодавчо визначених повноважень підписати відповідне розпорядження про передачу земель в оренду чи власність, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_4 , виходячи із займаної ним посади, з 20 жовтня 2009 року не міг та не мав права видавати розпорядження на користь ТОВ «Агрокомінвест-центр» ні про погодження виготовлення технічної документації з землевідведення, ні про передачу в оренду земель невитребуваних паїв площею 116,33 га, які знаходились на території Баландинської сільської ради за межами населеного пункту, оскільки ТОВ «Агрокомінвест-центр» не пройшло процедуру відведення земельної ділянки. Таку процедуру пройшло ТОВ «Колос-08», яке і отримало дозвіл на виготовлення технічної документації для отримання в оренду цих самих земель невитребуваних паїв площею 116,33 га. До того ж, як правильно встановлено судом апеляційної інстанції, земельна комісія є самостійним спеціально уповноваженим колегіальним органом Кам`янської РДА і будь-яких доказів щодо здійснення впливу на членів земельної комісії, в тому числі й ОСОБА_4 , органами досудового слідства та прокурором не надано.
При цьому апеляційний суд відзначив, що згідно з даними протоколу засідання земельної комісії Кам`янської РДА №15-09/19 від 20.10.2009, на ньому було розглянуто два клопотання ТОВ "Агрокомінвест-центр", одне з яких – про надання дозволу на виготовлення технічної документації по наданню в оренду терміном на 5 років земельної ділянки площею 116,32 га ріллі невитребуваних паїв на адміністративній території Баландинської сільської ради за межами населеного пункту для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За результатами розгляду цього клопотання комісією було прийнято рішення рекомендувати надати дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 116,32 га ТОВ "Колос-08", яке запропонувало більший відсоток орендної плати, а саме 4 % від вартості землі, та на відміну від ТОВ "Агрокомінвест-центр" надало повний пакет передбачених законом документів. І незважаючи на те, що у ТОВ "Агрокомінвест-центр" був відповідний висновок Баландинської сільської ради про погодження надання дозволу на розробку проектної землевпорядної документації, а у ТОВ "Колос-08" такого висновку не було, рішення земельної комісії в частині надання переваги саме ТОВ "Колос-08" є законним з тих підстав, що відповідно до п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України розпорядником земель за межами населеного пункту є відповідний орган виконавчої влади, в даному випадку – Кам`янська РДА. А наявність вищевказаного висновку (рішення) сільської ради передбачається тільки у разі зміни цільового використання земель, що в даному конкретному випадку не відбувалось. Крім того, як було встановлено судами, Баландинська сільська рада, не маючи повноважень щодо розпорядження землями поза населеним пунктом, надавала дозволи на виготовлення техдокументації на одну і ту саму земельну ділянку різним заявникам.
Оцінюючи критично показання свідків  ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10  щодо можливості отримання погодження на виготовлення техдокументації для отримання в оренду земель невитребуваних паїв Баландинської сільської ради загальною площею 116,33 га, які знаходяться за межами населеного пункту, після 20.10.2009 із збільшенням пропозицій щодо орендної ставки, місцевий та апеляційний суди обґрунтовано зазначили, що відповідно до встановленого порядку землевідведення після надання дозволу на виготовлення техдокументації для передачі в оренду земельної ділянки певній юридичній чи фізичній особі, дане питання не може бути переглянуте у зв`язку із збільшенням пропозицій щодо орендної ставки іншими особами. 
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що ОСОБА_4 , являючись головою Кам`янської РДА, зловживаючи своїм службовим становищем та використовуючи його всупереч інтересам служби, надав засновниці ТОВ "Агрокомінвест-центр" ОСОБА_7 заздалегідь неможливі до виконання обіцянки про передачу в оренду земель не витребуваних паїв загальної площею 116,33 га на користь її товариства, та в такий спосіб шляхом обману і зловживання довірою ОСОБА_7 незаконно заволодів 12 та 15 січня 2010 року належними останній грошима загальною сумою 69 971,50 грн.
На спростування доводів засудженого ОСОБА_4 про його непричетність до вчинення злочинів, за які його засуджено, суди послалися, крім іншого, на: показання співзасновників ТОВ «Агрокомінвест-центр» свідків ОСОБА_8 і  ОСОБА_7 про обставини, за яких остання була вимушена передати ОСОБА_4 погоджену з ним суму коштів за обіцяне позитивне вирішення питання про надання в оренду земель невитребуваних паїв Баландинської сільської ради загальною площею 116,33 га, які знаходяться за межами населеного пункту; дані протоколу усної заяви ОСОБА_7 у правоохоронні органи від 12.01.2010 про вимагання від неї хабара головою Кам`янської РДА ОСОБА_4 ; дані протоколів оглядів, помітки та вручення грошових коштів від 12 та 15 січня 2010 року, якими зафіксовано факти вручення ОСОБА_7 у присутності понятих грошових коштів у сумі відповідно 3 000,00 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів США кожна та 46 000,00 грн купюрами номіналом по 100 грн кожна із зазначенням їх серій, номерів, виготовленням відповідних світлокопій та обробленням зазначених купюр спеціальною хімічною речовиною;дані стенограми розмови між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , яка відбулася 12.01.2010 в робочому кабінеті останнього; дані протоколів про результати здійснення оперативно-технічних заходів від 12.01.2010 та 15.01.2010; дані протоколу огляду місця події від 15.01.2010 про виявлення і вилучення в службовому кабінеті голови Кам`янської РДА Черкаської області грошових коштів у сумі 46 000,00 грн, при освітленні яких лампою з ультрафіолетовим випромінюванням видно свічення зеленуватим кольором, серії і номери купюр яких співпадають з серіями і номерами купюр, вручених ОСОБА_7 працівниками УБОЗ ГУМВС України в Черкаській області в присутності понятих 15.01.2010; дані протоколу огляду предметів від 15-16.01.2010 про виявлення в металевому сейфі, вилученому 15.01.2010 під час огляду місця події – службового кабінету голови Кам`янської РДА Черкаської області, грошових коштів у сумі 3 000,00 доларів США, серії і номери купюр яких співпадають з серіями і номерами купюр, вручених ОСОБА_7 працівниками УБОЗ ГУМВС України в Черкаській області в присутності понятих 12.01.2010 (усупереч твердженням у касаційній скарзі ОСОБА_4 огляд сейфа проведено в присутності його самого, понятих, які також були присутні під час вилучення сейфа і підтвердили, що його опечатування порушень не має, а також адвоката ОСОБА_11 , який зауважив, що сейф було відкрито за допомогою спеціальних засобів); дані протоколів оглядів предметів від 03.02.2010, згідно з якими на компакт-дисках, наданих МВС України 14.01.2010 та УБОЗ ГУМВС України в Черкаській області 29.01.2010 містяться відповідно відеозапис подій від 12.01.2010, за яких ОСОБА_7 передала ОСОБА_4 першу частину грошей в сумі 3 000,00 доларів США, та відеозаписи подій від 15.01.2010, на яких ОСОБА_7 передала ОСОБА_4 другу частину грошей в сумі 46 000,00 грн. 
Сукупністю цих та інших доказів у справі, ретельно досліджених та проаналізованих судами, підтверджується винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, ч. 1 ст. 364 КК України в редакції Закону № 270-VI.
Встановивши, що на момент апеляційного розгляду сплинули встановлені ч. 1 ст. 49 КК України строки притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за вищевказані злочини, а також і за злочин, передбачений ч. 2 ст. 368 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_4 обвинувачувався органом досудового слідства, суд апеляційної інстанції  дійшов обґрунтованого висновку про необхідність звільнення засудженого від призначеного місцевим судом покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.
З приводу посилання у касаційній скарзі засудженого як на підставу для скасування оскаржених судових рішень стосовно нього на те, що у справі відсутній потерпілий, слід зазначити, що справу було порушено за ознаками ч. 2 ст. 368 КК України за заявою ОСОБА_7 , останню було залучено в якості свідка, в подальшому вона із заявами до органу досудового слідства і судів першої та апеляційної інстанцій про визнання її потерпілою не зверталася, а належні їй грошові кошти, використані для передачі ОСОБА_4 , повернуті їй за рішенням суду щодо речових доказів при ухваленні вироку у справі.
Стосовно доводів у касаційній скарзі ОСОБА_4 про те, що огляд і вручення грошових коштів 12.01.2010 виконані поза межами порушеної кримінальної справи, то, як убачається з матеріалів справи, вказані дії проведені у рамках заведеної оперативно-розшукової справи у зв`язку із заявою ОСОБА_7 про вимагання хабара. Законність проведення оперативно-розшукових та оперативно-технічних заходів, зокрема тих, які тимчасово обмежують права громадян, підтверджено даними, які містяться у відповідній довідці за підписами уповноважених посадових осіб Генеральної прокуратури України (Т. 1, а. с. 37).
Огляд службового кабінету ОСОБА_4 15.01.2010 проведений з дотриманням вимог статей 190, 191, 195 КПК України 1960 року.
Таких істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону або неправильного застосування кримінального закону, які були би безумовними підставами для скасування або зміни оскаржених судових рішень під час касаційного перегляду не встановлено. На підставі вищенаведеного колегія суддів вважає, що вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду стосовно ОСОБА_4 слід залишити без зміни.
Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року та пунктами 11, 15 Розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, Суд
постановив: 
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_4 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, залишити без задоволення, а вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 жовтня 2013 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 17 червня 2020 року стосовно ОСОБА_4 без зміни.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                                             ОСОБА_2                                    ОСОБА_3