Ухвала
 
17 лютого 2021 року
місто Київ
 
справа № 264/8242/19
провадження № 61-2390ск21
 
Верховний Суд у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. вивчив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 вересня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 21 січня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання порядку користування квартирою, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 12 лютого2021 року звернулася із застосуванням засобів поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить змінити рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 вересня 2020 року та скасувати постанову Донецького апеляційного суду від 21 січня 2021 року, ухвалити нове рішення, яким вирішити спір відповідно до позовних вимог та чинного законодавства.
Касаційну скаргу подано без додержання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення зі скаргою.
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
І. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених 
пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
Підставами касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник визначив те, що:
-          (1) оскаржувані судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм процесуального права та порушенням норм матеріального права;
-          (2) суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували положення статті 358 ЦК України щодо відповідності часток у праві спільної часткової власності;
-          (3) судами ухвалено рішення без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі 
№ 6-1500цс15.
Верховний Суд визнає наведену заявником третю підставу касаційного оскарження такою, що неналежно обґрунтована. Заявник не визначила, який саме висновок наведеної постанови Верховного Суду України й щодо застосування якої норми права не враховано судами першої та апеляційної інстанцій, взявши до уваги те, що суди навели посилання на згаданий приклад практики Верховного Суду України із наведенням правового висновку цієї постанови.
Таким чином, заявнику необхідно подати виправлену редакцію касаційної скарги, в якій уточнити підстави касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій, зокрема щодо застосування судами норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та/або Верховного Суду України, що мають бути викладені відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України.
ІІ. Також, у виправленій редакції касаційної скарги заявнику необхідно уточнити процесуальну вимогу касаційної скарги, викласти її відповідно до вимог статті 409 ЦПК України.
У касаційній скарзі заявник просить, зокрема, змінити рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення відповідно до заявлених позовних вимог та вимог чинного законодавства.
Наведене формулювання, з урахуванням подання первісного та зустрічного позовів, не є викладом однозначної вимоги заявника та не містить відомості про межі оскарження судових рішень.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, визначених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Суд роз`яснює, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (частина третя статті 185 ЦПК України).
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 вересня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 21 січня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання порядку користування квартирою, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою, залишити без руху.
Надати для усунення зазначених недоліків строк тривалістю в десять дніввід моменту отримання копії цієї ухвали суду.
У разі невиконання у встановлений строк цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                 С. О. Погрібний