Номер провадження: 22-ц/813/4822/21 
Номер справи місцевого суду: 522/23332/17
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М., 
За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2019 року по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди
В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року, ОСОБА_1        звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2019 року залучено до участі у справі співвідповідача - ОСОБА_2 .
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2019 року  позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40, оф. 208, код ЄДРПОУ 20602681) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про стягнення матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено. 
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40, оф. 208, код ЄДРПОУ 20602681) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на відшкодування майнової шкоди в розмірі 99 500,00 (дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот гривень нуль копійок) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на відшкодування майнової шкоди 76 662,42 (сімдесят шість тисяч шістсот шістдесят дві гривні сорок дві копійки) гривень.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40, оф. 208, код ЄДРПОУ 20602681) на користь держави судовий збір в розмірі 995.00 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір в розмірі 766,62 гривень.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» подало до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2019 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь позивача 99500 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та стягнення на користь держави судового збору в сумі 995 грн. – скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення. Крім того, апелянт просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь сплачений ним судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1492,50 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката у справі в сумі 4500 грн. 
У доводах апеляційної скарги, ПрАТ «УПСК» посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неврахування усіх обставин справи.   Зокрема вказує, що 23.03.2017 року між ПрАТ «УПСК» та ОСОБА_2 укладено договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/2786471, за яким була застрахована цивільно – правова відповідальність осіб, які правомірно володіють та / або користуються транспортним засобом Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_3 . 
30.10.2017 року трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю вказаного транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 та транспортних засобів Toyota Camry, державний знак НОМЕР_4 , який був припаркований на вулиці Пушкінській, 30, що в місті Одеса, який в свою чергу завдав шкоди автомобілю Позивача - Mercedes Benz C 300, державний номер НОМЕР_5 , що також був припаркований за тією ж адресою.
ПрАТ «УПСК» зазначає, що з метою отримання інформації щодо правомірності користування забезпеченим транспортним засобом водієм ОСОБА_2 , ПрАТ «УПСК» було зроблено запит до Волинської митниці Державної фіскальної служби, на відповідь якого фіскальною службою надано Лист від 20.10.2017 року №1073/12/03-70-07, відповідно до змісту якого транспортний засіб Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_3 було ввезено на митну територію України 08.02.2017 року о 22:33:12 громадянином Республіки Білорусь ОСОБА_3 через пункт пропуску «Доманове – Мокрани» Волинської митниці ДФС у митному режимі «Тимчасове ввезення до 1 року». 
Відповідач стверджує, що водій ОСОБА_2 у розумінні п.1.4 ст.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є особою, відповідальність якої застрахована за Полісом №АК /2786471, оскільки на момент ДТП неправомірно експлуатував транспортний засіб Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_3 на митній території України та, відповідно, зазначений транспортний засіб не може вважатися у розумінні п.1.7 ст.1 цього Закону забезпеченим, оскільки експлуатувався особою, відповідальність якої незастрахована.
ПрАТ «УПСК» не визнало заявлену подію страховим випадком, про що позивача було повідомлено.
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
В судове засідання, призначене на 18.02.2021 року,  сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).   Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 76 662,42 гривень., ПрАТ «УПСК» не оскаржується, а тому колегією суддів не перевіряється законність та обґрунтованість висновків суду у цій частині, оскільки, згідно з вимогами ч.ч.1,2 ст. 367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду, в частині його оскарження, зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ПрАТ «УПСК» відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходячи з умов Договору страхування встановив, що 10.12.2017 року мав місце страховий випадок. Відповідальність ПрАТ «УПСК» становила – 99500 грн., у зв`язку із чим, ПрАТ «УПСК» зобов`язано здійснити страхову виплату у вказаному розмірі.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивачу належить на праві власності автомобіль марки Mercedes Benz C 300, державний номер НОМЕР_5 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 (а.с.35).
10 вересня 2017 року приблизно о 00:16, поблизу будинку № 30, по вулиці Пушкінській в місті Одеса відбулась дорожньо-транспортна пригода, за наступних обставин:
ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_3 , здійснював розворот ліворуч на великій швидкості, в напрямку вулиці Єврейська та не дотримався безпечного інтервалу, здійснив наїзд на автомобіль марки Toyota Camry, державний знак НОМЕР_4 , який був припаркований на вулиці Пушкінській, 30, що в місті Одеса, який в свою чергу завдав шкоди автомобілю Позивача - Mercedes Benz C 300, державний номер НОМЕР_5 , що також був припаркований за тією ж адресою. В наслідок ДТП транспортний засіб Mercedes Benz C 300, державний номер НОМЕР_5 отримало значні механічні пошкодження.
Щодо даної дорожньо-транспортної події був складений Протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 086113 зі схемою місця ДТП. Згідно Протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 086113 від 10.09.2017р., відповідачем було порушено пункт 12.1 ПДР України та ст. 124 КУпАП.
23.03.2017 року між ПрАТ «УПСК» та ОСОБА_2 укладено договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/2786471. Об`єктом страхування за зазначеним Договором страхування є автомобіля Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN номер НОМЕР_7 . За вказаним полісом ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 100 000 грн., розмір франшизи 500 грн. (а.с.15).
У зв`язку з вищевикладеним, 11.09.2017 р. Позивач звернувся із Повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (ОСЦПВВНТЗ) до Одеської дирекції ГРУ ПрАТ «УПСК» (а.с. 36-37), також Позивачем була подана Заява про страхове відшкодування від 26.09.2017 р.
Матеріалами справи також встановлено, що 25 вересня 2017р. з ініціативи позивача було проведено незалежне автотоварознавче дослідження щодо визначення розміру матеріального збитку завданого Позивачу внаслідок пошкодження Mercedes Benz C 300, державний номер НОМЕР_5 . За результатом даного експертного дослідження був складений Висновок № 4398 від 18 жовтня 2017 р., складений судовим експертом Лузановим О.П. (свідоцтво № 1217 від 29 лютого 2008р.).
Позивачем були здійсненні дії, щодо повідомлення ПрАТ «УПСК» про час та місце проведення незалежної експертного дослідження, що підтверджується Листом від 22.09.2017р. до ПрАТ «УПСК».
Згідно з Висновком автотоварознавчої експертизи № 4398 від 18 жовтня 2017 р. розмір матеріальних збитків завданих Позивачу внаслідок пошкодження транспортного засобу, Mercedes Benz C 300, державний номер НОМЕР_5 , складає 176 162,42 гривень.
Позивачем були надіслані повідомлення, щодо отримання страхової компенсації в позасудовому порядку, проте відповідач 1 відмовився здійснювати страхове відшкодування, про що повідомив Листом вих. № 4414/18 від 16.11.2017 р., вбачаючи відсутність страхового випадку (а.с. 38, 38 зворот). 
Зокрема у своєму Листі вих. № 4414/18 від 16.11.2017 р., ПрАТ «УПСК» зазначило, що на підставі пункту 34.1 статті 34 Закону України №1961- ІV, з метою отримання інформації щодо правомірності володіння та керування забезпеченим транспортним засобом водієм ОСОБА_2 , Страховик здійснив відповідний запит до Волинської митниці Державної фіскальної служби.
       Своїм листом №1073/12/03-70-07 від 20.10.2017 року у відповідь, Волинська митниця Державної фіскальної служби надала Страховику інформацію про те, що транспортний засіб Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_3 ввезений на митну територію України у митному режимі «Тимчасове ввезення до 1 року», з метою особистого користування громадянином Республіки Білорусь ОСОБА_3 .             
Тобто, як вбачається із змісту вищевказаного листа Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» за № 4414/18 від 16.11.2017 року страховик повідомив позивача про відсутність підстав для визнання події страховим випадком та виплати страхового відшкодування, посилаючись на те, що ОСОБА_2 у розумінні пункту 1.4 статті 1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є особою, відповідальність якої застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/2786471 від 23.03.2017 року, оскільки на час настання дорожньо – транспортної пригоди він не був законним володільцем та правомірним користувачем транспортного засобу Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_3 , щодо якого Митним кодексом України встановленні обмеження, тому відсутні правові підстави вважати заявлену подію страховим випадком і, як наслідок, здійснити виплату страхового відшкодування.
 Так, відповідно до ч.2 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).
Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом. При цьому, вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, національні суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частинами 1 та 3 статті 397 Цивільного кодексу України регламентовано, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.
Згідно ст.979 ЦК України у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 988 ЦК України страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.
З системного аналізу наведених норм матеріального права можна дійти висновку, що страхова компанія відшкодовує потерпілому вартість матеріального збитку в межах ліміту відповідальності, а винний у ДТП - різницю між страховим відшкодуванням (матеріальним збитком) та вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-IV) є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно п.1.4. статті 1 Закону №1961-IV особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.
Пункт 1.5. статті 1 - наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.
Пункт 1.6. статті 1 - власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.
Пункт 1.7. статті 1 - забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової  відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована;
Пункт 1.8. статті 1 - страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору;
Пункт 1.12. статті 1 - дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.
Згідно положень п.22.1.статті 22Закону №1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Стаття 6 - страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Пункт 22.1. статті 22 - у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Пункт 37.1. статті 37 - підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:
37.1.1. навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);
37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини  та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.
Частина 1 статті 397 - володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.
Частина 3 статті 397 - фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.
Частина 1 статті 1187 - джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Частина 2 статті 1187 - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частина 3 статті 1187 - особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.
Апеляційний суд вважає необґрунтованими посилання в апеляційній скарзі ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», як на підставу для відмови у виплаті позивачу страхового відшкодування, відсутність права на управління транспортним засобом марки Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_3 на момент скоєння ним ДТП та підстав для виплати страхової суми страховою компанією, яка застрахувала цей автомобіль, а також те, що вказана подія не є страховою,оскільки на момент ДТП неправомірно експлуатував транспортний засіб, щодо якого Митним кодексом України встановленні обмеження, відсутні правові підстави вважати заявлену подію страховим випадком і, як наслідок, здійснити виплату страхового відшкодування, оскільки, під страховим випадком в силу вимог ст. 6 Закону 1961-IV є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом ч.5 ст.12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним поки не буде доведено протилежне.
Відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується. При цьому, судом першої інстанції не встановлено, а скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності реєстраційних документів у водія забезпеченого транспортного засобу на момент ДТП, чи доказів відсутності посвідчення водія у фізичної особи ОСОБА_2 .
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АК/ 2786471) з умовами щодо відповідного страхового платежу, який страховик повинен здійснити страхувальнику, що є особою, відмінною від тієї, яка є фактичним власником або ввезла автомобіль на територію України з метою використання в особистих цілях, не встановлено спеціальних заборон щодо страхування автомобілів, ввезених в Україну на умовах тимчасового до одного року використання.
Так, Постановою Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц зазначено, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.
В порядку статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Апеляційний суд зазначає, що відповідачем не було надано суду доказів, які б підтверджували незаконне заволодіння транспортним засобом позивачем. Порушення митних правил ввезення автомобілів на територію України, може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб. Зазначені обставини не є підставою звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин відповідно до норм ЦК України та Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 08 квітня 2019 року в справі № 910/14693/17.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику застрахованого автомобіля, відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності (поліс №АК/2786471). З урахуванням умов передбаченого договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АК/2786471) ліміту відповідальності за шкоду, апеляційний суд вважає обґрунтований висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з ПрАТ «УПСК» відшкодування майнової шкоди в повному обсязі. При цьому, відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позовних вимог, повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Інших доводів щодо незаконності чи необґрунтованості оскаржуваного судового рішення апеляційна скарга не містить.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. 
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» – залишити без задоволення. 
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2019 року по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 25.02.2021 року. 

Головуючий                                                                Т.В. Цюра

Судді:                                                                 Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда