ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 лютого 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/2709/20	
                                                                                Суддя І інстанції – Стрельнікова Н.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Мельника В.В.,     
за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу  Головного управління Держпраці у Запорізькій області 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ФОП   ОСОБА_1  звернувся до суду з вищевказаним  позовом в якому просив  визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу №6ДФС-ФС від 09.04.2020 у розмірі 47230,00 грн.. 
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що контролюючий орган прийшов до помилкових висновків про фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору процедурних порушень під час прийняття оскарженої постанови.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року позовні вимоги було задоволено. 
Не погодившись з прийнятим рішенням Головне управління Держпраці у Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що  у зв`язку з тим, що органом ДПС під час перевірки було досліджено питання щодо використання праці  неоформлених осіб, то проведення повторної перевірки уповноваженими особами  Держпраці щодо  вказаного питання  є дублювання повноважень органів державного нагляду (контролю).
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу  позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник  позивача просив відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції, представник Головного управління Держпраці у Запорізькій області не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, а також перевіривши рішення суду першої інстанції на підставі аналізу встановлених фактичних обставин справи і правильності застосування норм матеріального права, колегія суддів  приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного. 
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) зареєстрований як фізична особа-підприємець 26.05.1999 року, за записом №20920170000000816. Місцезнаходженням підприємства є: АДРЕСА_1 (а.с.11).
Так, на підставі направлення №30 від 06.02.2020 року Головним управління ДПС у Запорізькій області 06.02.2020, у зв`язку з отриманням у встановленому законом порядку інформації щодо використання ФОП ОСОБА_1 праці неоформлених працівників, на підставі п. 20.1.4, п.20.1 ст.20, пп.75.1.3 п.75.1 ст.75, пп.80.2.7 п.20.1 ст.20, пп.75.1.3 п.75.1 ст.75, пп.80.2.7 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, проведена фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків та зборів до бюджету за адресою об`єкта здійснення діяльності кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » АДРЕСА_2 . Та перевіркою встановлені порушення ст.24 Кодексу законів про працю України та Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413, а саме на момент перевірки у приміщені кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за вказаною адресою на робочому місці бармена (за барною стійкою) знаходилася жінка ( ОСОБА_2 ), яка виконувала функції бармена та надавала відповіді на питання відвідувачам щодо діяльності кафе-бару, проте будь-які пояснення надавати відмовилася та залишила приміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».  
За результатами перевірки 17.02.2020 року складено Акт №51/08-01-33-05/ НОМЕР_1 про проведення фактичної перевірки з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). 
09.04.2020 Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області, на підставі висновків Акту №51/08-01-33-05/ НОМЕР_1 від 17.02.2020, винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №6ДФС-ФС, якою на позивача накладено штраф у розмірі 47230,00 грн., за порушення ч. 3 ст.24 КЗпП України, в частині допуску до роботи без укладання трудового договору з працівником.
Задовольняючи  позовні вимоги  суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність факту використання позивачем праці без належного оформлення, що свідчить про відсутність в діях позивача ознак порушення ч. 3 ст.24 КЗпП України
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
За приписами статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Згідно з частиною 1 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
За змістом статті 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).
З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.
Підставою винесення оскарженої постанови стало те, що  позивач використовує працю найманої особи без документального оформлення трудових відносин. 
В той же час як вірно встановив суд першої інстанції та з матеріалів справи вбачається  відсутність факту того, що між жінкою, яка знаходилась за барною стійкою та ФОП ОСОБА_1 існували трудові відносини, зокрема відсутні докази  які б підтверджували факт виконання такою особою трудових функцій, як то продаж товару, відпуск товару, знаходження на місці здійснення підприємницької діяльності в присутності покупців, будь-які розрахунки з покупцями, що спростовує висновки відповідача про допущені позивачем порушення норм трудового законодавства, що виразилося в не укладення трудового договору.
Акт перевірки також не містить жодних відомостей, які б свідчили про факт виконання обов`язків бармена жінкою, зокрема не зазначено на які саме питання відвідувачів  і що саме відповідала жінка, відсутні письмові пояснення таких відвідувачів, не встановлена особа та відсутні пояснення самої жінки, що спростовує  факт наявності в діях позивача порушень ч. 3 ст.24 КЗпП України.
При цьому, колегія суддів також зауважує, що відповідно до пункту 8 Порядку №509 розгляд справ на підставі акту про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, акту, зазначеного в абзаці п`ятому пункту 2 цього Порядку, здійснюється уповноваженими посадовими особами Держпраці та її територіальних органів.
Під час розгляду справи заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішується питання щодо задоволення клопотання.
За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акту, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що відомості, викладені в акті перевірки, підлягають перевірці та оцінці на підставі наявних доказів під час розгляду справи управлінням Держпраці в Запорізькій області. Це свідчить, що викладені в акті перевірки відомості не є беззаперечним доказом вини особи у порушенні вимог законодавства про працю, а підлягають перевірці.
З огляду на наведене доводи апелянта про те, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи повинен був брати до уваги висновки акту фактичної перевірки ДПС, як доказ того, що позивачем порушено законодавство про працю та приймати до уваги лише висновки вказаного акту перевірки   ДПС є помилковими.
Таким чином, обставини встановлені судом першої інстанції та перевірені апеляційним судом, апелянтом не спростовано, внаслідок чого, всі наведені  апеляційній скарзі доводи не заслуговують уваги, оскільки не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.
На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв  рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для його скасування.
Керуючись п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області -  залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року – залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів  з дня складення в повному обсязі.
          В повному обсязі постанова складена 04 лютого 2021 року.

Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник