ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року	Львів	Справа № 380/7872/20 пров. № А/857/665/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Курильця А. Р., Пліша М. А.,
з участю секретаря судового засідання –     Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року у справі № 380/7872/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1  про визнання протиправними дій, стягнення індексації грошового забезпечення,-

суддя в 1-й інстанції – Крутько О. В.,
час ухвалення рішення – 20.11.2020 року, 
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначена,

                                                          в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - військової частини НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та не виплати йому індексації грошового забезпечення у період з 01 січня 2016 року по 04 липня 2018 року; стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на його користь індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 04 липня 2018 року у сумі 70185,69 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період 01 січня 2016 по 04 липня 2018 року з урахуванням базових місяців – січень 2014 року, липень 2016 року, вересень 2017 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок ОСОБА_1  індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 по  04 липня 2018 року з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року як базових місяців та здійснити виплату з урахуванням виплаченої суми. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, покликаючись на те, що позивач вже звертався до суду з тим самим предметом позову та з тих самих підстав, що не враховано судом першої інстанції. Також, на думку апелянта, судом не враховано періоду за який мала бути сплачена індексація, вважає, що таким є січень 2016 по березень 2018 року включно. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що предметом розгляду цього позову є стягнення суми індексації, яка повинна були бути йому виплачена на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року, однак внаслідок неправильного підрахунку відповідачем була виплачена у занижених розмірах. Відтак, стверджує, що цей позов відрізняється за предметом та підставами у порівнянні із позовом, який було подано у грудні 2019 року. Зазначає, що протягом спірного періоду нарахування індексації відповідачем здійснювалось неправильно та призвело до нарахування індексації грошового забезпечення у занижених розмірах, оскільки при нарахуванні індексації грошового забезпечення позивачу неправильно було встановлено базовий місяць у зв`язку зі зміною розмірів грошового забезпечення. При нарахуванні індексації грошового забезпечення неправильно встановлено базовий місяць у зв`язку із збільшенням розміру грошового забезпечення за рахунок інших його складових, без зміни розміру посадового окладу. Позивач зазначає, що в його випадку базовим місяцем повинен вважатися місяць, в якому підвищена тарифна ставка (посадовий оклад) за посадою, яку він займав в січні 2008 року та в березні 2018 року. З врахування наведеного, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
Учасники справи у судове засідання не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, представник позивача подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи в їх відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в лавах Збройних Сил України, на день звільнення обіймав посаду головного сержанта роти матеріального забезпечення Військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 04 липня 2018 року №36-РС позивача було звільнено у запас за підп.“б” п.2 (за станом здоров`я) ч.5 ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 04 липня 2018 року №150 (по стройовій частині) ОСОБА_1 виключено з 04 липня 2018 року зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення, проведено розрахунок за час служби.
01 листопада 2019 року позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 про надання інформації щодо нарахованої та виплаченої йому індексації грошового забезпечення військовослужбовця, а також  інформації про невиплачену індексацію та причини невиплати.
Відповідач листом від 05 листопада 2019 року за №350/489/850пс повідомив позивача, що документи за 2015 рік, які підлягають тривалому зберіганню, передані до Львівського територіального архівного відділу Галузевого архіву Міністерства оборони України, згідно акту приймання-передавання документів №72 від 22 квітня 2019 року. Зазначає, що базовий місяць для нарахування індексації – грудень 2015 року, а наступний базовий місяць – березень 2018 року; підставою застосування базового місяця грудень 2015 року при нарахуванні індексації був п.3 Постанови КМ України №1013 від 09 грудня 2015 року; підставою застосування базового місяця березень 2018 року при нарахуванні індексації був абз.1 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМ України №1078 від 17 липня 2003 року зі змінами.
До листа долучено відповідачем також довідку про види та розміри грошового забезпечення позивача за 2016 – 2018 роки, з якої вбачається, що позивачу за період з січня 2016 року по липень 2018 року включно індексація не проводилась.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивач звернувся до суду з позовом.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року у справі №1.380.2019.006679 позов   ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано  протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 04 липня 2018 року включно. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 04 липня 2018 року включно.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 залишені без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року - без змін. 
На виконання вищевказаного рішення суду Військова частина НОМЕР_1 29 липня 2020 року нарахувала позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 по 04 липня 2018 року у сумі 23651,05 грн. та перераховано на рахунок ОСОБА_1 платіжним дорученням №500.
Згідно довідки Військової частин   НОМЕР_1 від 19 жовтня 2020 року №380/489/1229пс при нарахуванні індексації для розрахунку суми індексації ОСОБА_1 базовим місяцем був січень 2014 року, оскільки в січні 2014 року було збільшення розміру (з 40% на 60%) щомісячної додаткової грошової винагороди відповідно до наказу Міністерства оброни України від 11 лютого 2014 року №102, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 лютого 2014 року за №300/25077.  Щомісячна додаткова грошова винагорода нараховувалась Військовою частиною НОМЕР_1 з квітня 2013 року до березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 та наказів Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року №595 та від 24 жовтня 2016 року №550, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 29 листопада 2010 року за №1194/18489 та 11 листопада 2016 року за №1470/29600 відповідно. Вказана виплата носила постійний характер та її розмір встановлювався наказами Міністра оборони України з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби. В липні 2016 року, у зв`язку з призначенням на вищу посаду відбулось збільшення розміру посадового окладу. Підвищення грошового доходу не перевищувало суму індексації, що склалась у липні 2016 року. Сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу, що складає 361,60 грн., і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. Розмір індексації 1268,75 грн - сума підвищення 361,60 грн.= 907,15 грн. У вересні 2017 року відбулось збільшення розміру надбавки за вислугу років. Підвищення грошового доходу не перевищувало суму індексації, що склалась у вересні 2017 року. Сума індексації визначалася з урахуванням розміру підвищення доходу, що складає 189,23 грн., і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. Розмір індексації 907,15 грн - сума підвищення 189,23грн.= 717,72 грн.
Вважаючи, що відповідачем суму індексації нараховано неправильно, оскільки неправильно визначено базовий місяць, позивач звернувся в суд з цим позовом.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що у межах спірних правовідносин саме січень 2008 року та березень 2018 року є базовими місяцями для нарахування індексації грошового забезпечення позивача. Таким чином, оскільки при нарахуванні індексації грошового забезпечення позивачу неправильно встановлено базові місяці, то у спірний період нарахування індексації здійснювалось відповідачем неправильно, що у свою чергу призвело до нарахування та виплати індексації грошового забезпечення у занижених розмірах. Суд вважав, що ефективним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача здійснити перерахунок позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 по  04 липня 2018 року з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року як базових місяців та здійснити виплату з урахуванням виплаченої суми. У частині стягнення індексації грошового забезпечення в розмірі 70185,69 грн відмовлено, оскільки відповідач здійснює обрахунок індексації грошового забезпечення.
Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Спірним у цій справі є визначення базового місяця при здійсненні позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01 січня 2016 року по 04 липня 2018 року.
Згідно з ч.2  ст.19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до ч.2  ст.9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”  (далі - Закон України № 2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч. 3  ст. 9 Закону України № 2011-XII).
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених  Конституцією України  гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені  Законом України “Про індексацію грошових доходів населення”  № 1282-XII.
Стаття 1 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення”  передбачає, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до  ст. 2 цього Закону  індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ч. 1  ст. 4 Закону України № 1282-XII).
Частини 1 та 2  ст.5 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення”  передбачають, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (ч.6  ст.5 Закону України № 1282-XII).
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений  Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1078 в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” від 06 лютого 2003 року № 491-ІV.
Згідно з п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
У  рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі №9-рп/2013  (далі - Рішення № 9-рп/2013) за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої  статті 233 Кодексу законів про працю України  зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Як зазначено Верховним Судом у постановах від 19 червня 2019 року справа №825/1987/17, 20 листопада 2019 року справа № 620/1892/19, 05 лютого 2020 року справа № 825/565/17 індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. За відсутності затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, нарахування індексації грошового забезпечення здійснюється у встановленому КМУ порядку, а саме: відповідно до Порядку №1078. Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до  Закону України № 1282-XII підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
Згідно з п. 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
З аналізу вказаних норм, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що місяць, в якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) є базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців. Разом з тим, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то базовий період не змінюється, а сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу”, яка набрала чинності 01 січня 2008 року та втратила чинність 01 березня 2018 року (далі - Постанова № 1294), встановлено підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені Додатком №1 до Постанови № 1294.
Як встановлено судом, для проведення індексації грошового забезпечення позивача відповідачем базовим місяцем було визначено: з січня 2016 по червень 2016 року - січень 2014 року, з липня 2016 року до серпня 2017 року - липень 2016 року, з вересня 2017 року по лютий 2018 року – лютий 2018 року.
Так, відповідачем зазначено, що підставою для застосування базового місяця січень 2014 року під час нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу стало те, що у цьому місяці відбулося зростання щомісячної додаткової грошової винагороди позивача з 40% до 60%; липень 2016 року став базовим через те, що у цьому місяці відбулося зростання посадового окладу позивача; вересень 2017 року став базовим у зв`язку із збільшенням у цьому місяці розміру надбавки за вислугу років.
Однак, колегія суддів вважає правильни висновок суду першої інстанції про відхилення таких доводів відповідача, оскільки абзацом 5 п. 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Судом встановлено, що зміна посадових окладів з урахуванням періоду проходження військової служби позивача відбулась 01 січня 2008 року згідно з  постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294. Надалі розмір посадового окладу було змінено 01 березня 2018 року згідно з  постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704.
Відтак, якщо останнє підвищення окладу за посадою відбулось у січні 2008 року, то для визначення суми індексації грошового забезпечення військовослужбовцю має застосовуватись індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з лютого 2008 року.
Так, базовим місяцем вважається місяць, в якому підвищена тарифна ставка (посадовий оклад) військовослужбовця за посадою, яку він займає. Визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу), яке вперше відбулось у січні 2008 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 07 листопада 2007 року, місяці, у якому відбулося збільшення розміру посадового окладу штату. При цьому, загальна сума збільшення грошового забезпечення перевищила суму індексації нараховану в цьому місяці і відповідно до абзаців 1 і 2, пункту 5 Порядку № 1078 січень 2008 року став базовим місяцем для нарахування індексації заробітної плати позивача.
У такому порядку нарахування індексації здійснюється до наступного підвищення розміру посадового окладу військовослужбовця, яке відбулося у березні 2018 року, відповідно до  наказу Міністерства оборони України від 01 березня 2018 року № 90 “Про встановлення тарифних розрядів осіб офіцерського складу Збройних Сил України”.
Разом з тим, судом не встановлено, що підвищення грошового доходу позивача у спірний період перевищило суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу та яка мала нараховуватися із базового місяця січень 2008 року.
Таким чином, базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення позивача за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року є січень 2008 року, в якому Постановою № 1294 встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців, а не січень 2014 року, а з 01 березня по 04 липня 2018 року – березень 2018 року, згідно з  постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704.
Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за період з 01 січня 2016 року по 04 липня 2018 року позивачу нарахування індексації здійснювалось неправильно та призвело до нарахування індексації грошового забезпечення у занижених розмірах, оскільки при нарахуванні індексації грошового забезпечення позивачу неправильно було встановлено базові місяці у зв`язку зі зміною розмірів грошового забезпечення, тому ефективним способом захисту порушених прав, свобод чи інтересів позивача буде зобов`язання відповідача здійснити перерахунок позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 04 липня 2018 року з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року як базових місяців та здійснити виплату з урахуванням виплаченої суми.
Щодо доводів апелянта про те, що позивачем вже подавався позов з тим самим предметом позову та з тих самих підстав, то такі колегія суддів до уваги не бере, оскільки предметом розгляду цього позову є стягнення суми індексації, яка повинна була бути виплачена позивачу на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року, однак внаслідок неправильного обрахунку відповідачем була виплачена у занижених розмірах.
Щодо інших доводів апелянта, то такі спростовуються наведеними вище мотивами та на правильність висновків суду першої інстанції не впливають.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
В частині висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 04 липня 2018 року у сумі 70185,69 грн, то колегія суддів вважає такий висновок правильним, оскільки саме на відповідача, за наявності законних підстав, покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення, тоді як завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення. Тому належним способом захисту прав позивача у даному випадку суд першої інстанцій правильно вказав про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за спірний період, а не стягнення визначеної у висновку експерта суми заборгованості.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог у частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки апеляційний суд залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч. 6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.139, 229, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
                                                      п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року у справі № 380/7872/20 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 18 березня 2021 року.