Ухвала
 
11 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 219/9934/18
провадження № 61-1309ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця», яка підписана представником Лисаченком Дмитром Михайловичем, на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 липня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця»), у якому просила стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 10 549,96 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 липня 2016 року по 01 листопада 2018 року в розмірі 42 828,80 грн.
 
Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року, позовні вимоги  ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з лютого 2016 року по квітень 2016 року у розмірі 4 958,04 грн, а також середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 26 622,00 грн, з подальшим утриманням з цих сум податку та інших обов`язкових платежів. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовано тим, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Відомості про заробітну плату, що подаються роботодавцями до Реєстру застрахованих осіб, є офіційними відомостями, а тому індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) є належним доказом заборгованості у відповідача перед позивачем по виплаті заробітної плати, які відповідач не спростував. 
 
21 січня 2021 року засобами поштового зв`язку АТ «Українська залізниця» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Лисаченком Д. М., на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 липня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 09 лютого 2021 року касаційну скаргу АТ «Українська залізниця» залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, а саме: вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, конкретизувати, яке саме судове рішення суду апеляційної інстанції оскаржується і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи.
 
Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 09 лютого 2021 року подано уточнену касаційну скаргу, у якій АТ «Українська залізниця» просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
 
Уточнена касаційна скарга мотивована незгодою з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, порушенням норм матеріального права та неповним з`ясуванням  обставин, що мають значення для справи. 
 
Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).
 
Аналіз касаційної скарги свідчить, що її мотивувальна частина складається із викладення обставин справи та містить формальне посилання на неправильність та незаконність судових рішень. АТ «Українська залізниця» не наводить передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без обґрунтування випадків (випадку), передбачених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження. Тому АТ «Українська залізниця» не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню. 
 
Керуючись статтями 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця», яка підписана представником Лисаченком Дмитром Михайловичем, на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 липня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року повернути.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                              В. І. Крат