П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 березня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/5434/20	
Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Косцової І.П.,
суддів – Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України, Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог.
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України та Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо не нарахування та невиплати йому в повному обсязі грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 по 2016 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 10.06.2016 року;
зобов`язати відповідачів нарахувати йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за вказаний  період, додатково врахувавши до складу грошового забезпечення, з якого розраховано розмір такої компенсації, грошову винагороду у розмірі 60% місячного грошового забезпечення, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010        №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», та виплатити різницю між раніше виплаченою сумою грошової компенсації та сумою такої компенсації, нарахованої на виконання рішення суду;
стягнути з Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України та Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України на його користь моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. (сто тисяч гривень), завдану внаслідок порушення прав, сильних душевних страждань, суттєвого погіршення стану здоров`я, постійного лікування протягом 5 років, отримання внаслідок цього інвалідності III групи, приниженні честі та гідності з боку відповідачів.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року у відкритті провадження за вказаним позовом відмовлено з тих підстав, що Миколаївським окружним адміністративним судом вже розглянуто спір між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав, за наслідком розгляду якої прийнято рішення від 20.03.2020 року у справі №400/873/20, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки по суті позовні вимоги у справі, що розглядається, стосуються незгоди позивача з тим, як відповідачі виконали судове рішення у справі №400/873/20, заявлені вимоги не можуть розглядатись в окремому судовому порядку, а повинні бути заявлені у порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання судового рішення, як це передбачено ст.383 КАС України.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 просить скасувати її та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.
В обґрунтування наведених в апеляційній скарзі доводів апелянт зазначив, що у справі №400/873/20, на яку суд першої інстанції послався, як на підставу для відмови у відкритті  провадження, предметом розгляду було стягнення індексації грошового забезпечення, в той час як у даному позові ставиться питання про стягнення з відповідачів грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.
Також апелянт зазначив, що оскільки судове рішення  у справі №400/872/20 було виконано Фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України, але з невірним розрахунком належних до виплати сум, спір, що виник, має розглядатися за загальними правилами, а не в порядку ст.383 КАС України. 
Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України подало відзив на апеляційну скаргу, у яком просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а  ухвалу суду першої інстанції  - без змін. 
Головне управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України, своїм правом на подання відзиву не скористалось.
Фактичні обставини справи, що встановлені судом з матеріалів справи.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року у справі №400/872/20 частково задоволено позов ОСОБА_1 до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України. Суд визнав протиправною бездіяльність відповідачів щодо не нарахування та невиплати позивачеві грошової компенсації відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2016 рік, з розрахунку останнього грошового забезпечення на день звільнення 10.06.2016 року, зобов`язав ГУ ВСП ЗСУ та Фінансове управління ГШ ЗСУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за вказаний період, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 10.06.2016 року. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
За наслідком перегляду судового рішення у вказаній справі П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 25 серпня 2020 року скасував його в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ГУ ВСП ЗСУ про зобов`язання виплатити середній заробіток за час затримки виплати належних сум, та прийняв у цій частині нове рішення, яким частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 , зобов`язавши ГУ ВСП ЗСУ нарахувати на виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати належних йому при звільненні сум за період з 11.06.2016 року до 25.08.2020 року. У задоволенні позовних вимог до Генерального штабу Збройних Сил України про зобов`язання виплатити середній заробіток за час затримки виплати належних сум суд апеляційної інстанції відмовив. 
В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року залишено без змін. Вказана постанова набрала законної сили 
Як зазначив позивач у позовній заяві та в апеляційній скарзі у справі, яка є предметом розгляду, 03.11.2020 року Фінансове управління ГШ ЗСУ провело розрахунок грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2016 рік, однак до складу вказаного грошового забезпечення не включено щомісячну додаткову винагороду у розмірі 60% грошового забезпечення, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. 
Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляційної скарги і висновків суду першої інстанції.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.
Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно п.2 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
З аналізу позовних вимог ОСОБА_1 , які заявлені у даній справі, судова колегія встановила, що позивач не погоджується з діями ГУ ВСП ЗСУ та Фінансового управління ГШ ЗСУ щодо визначення суми нарахованої та виплаченої грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2016 рік. Зокрема, позивач зазначив, що до складу вказаного грошового забезпечення, з якого обраховано компенсацію, відповідачами протиправно не включено щомісячну додаткову винагороду у розмірі 60% грошового забезпечення.
В свою чергу, як встановлено судовою колегією та підтверджується апелянтом, предметом розгляду справи №400/872/20 було зобов`язання ГУ ВСП ЗСУ та Фінансового управління ГШ ЗСУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2016 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 10.06.2016 року.
Крім того, в позовній заяві у справі, що розглядається, позивач неодноразово зазначає, що відповідачі свідомо не виконують рішення у справі №400/872/20.
Таким чином, звертаючись з позовом у справі, що розглядається, ОСОБА_1 фактично висловлює свою незгоду з виконанням відповідачами рішення у справі №400/872/20, вважаючи таке виконання неналежним.
В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Таким чином, з метою забезпечення належного виконання судового рішення, норми КАС України  визначають механізм, направлений на захист прав особи-позивача у випадку протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з виконанням судового рішення.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання нового позову. 
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. 
З огляду на вищенаведене судова колегія зазначає, що у разі невиконання судового рішення позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Водночас, посилання апелянта на те, що в поданій позовній заяві у справі №400/5434/20 заявлена вимога про стягнення моральної шкоди, яка не заявлялась у справі №400/872/20, що, на його думку, свідчить про різні позовні вимоги, судова колегія відхиляє, оскільки стягнення моральної шкоди є похідною вимогою, наявність якої не змінює змісту основних позовних вимог, які у вказаних позовах є тотожними.
Разом з цим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта з приводу того, що при прийнятті оскаржуваної ухвали суд першої інстанції як на підставу для відмови у відкритті провадження у справі, помилково зазначив наявність вже розглянутого спору між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав у справі № 400/873/20.
Так, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції у мотивувальній частині судового рішення посилався на рішення у справі №400/873/20, предметом розгляду якої було право позивача на отримання індексації грошового забезпечення за період проходження служби у ГУ ВСП ЗСУ за період з 10.01.2016 по 10.06.2016 року та середній заробіток за час затримки виплати належних при звільненні сум. 
Спір же з приводу стягнення грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки розглянуто судом у справі №400/872/20, проте помилкове зазначення судом номеру справи, якою вирішено спір з тотожних підстав, не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Частина 4 цієї статті Кодексу встановлює, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
З огляду на вищевикладене судова колегія вважає, що відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України рішення суду підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини посилання на рішення у справі №400/873/20, з доповненням посиланнями на рішення у справі №400/872/20.
В іншій частині ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року колегія суддів залишає без змін. 
Керуючись ст. ст.      308,      311,      315,      317,      322,      325,      328 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року змінити, виключивши з мотивувальної частини посилання на рішення у справі №400/873/20 та доповнивши її посиланнями на рішення у справі №400/872/20.
В іншій частині ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Косцова І.П.	
Судді	    	Осіпов Ю.В.    Скрипченко В.О.