КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                                      
Справа № 378/962/19                                                                    Головуючий у 1-й інст. - Марущак Н.М.
Апеляційне провадження 22-ц/824/4696/2021                                                        Доповідач - Рубан С.М.

 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
02 березня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді       Рубан С.М.
суддів                             Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.  
при секретарі                 Костецька М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Ставищенського районного суду Київської області від 12 січня 2021 року, постановлену у складі судді              Марущак Н.М. у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ставищенського районного суду Київської області від 27 вересня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -  
 
В С Т А Н О В И В :
 
ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ставищенського районного суду Київської області від 27.09.2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Посилається на те, що вказаним рішенням з неї стягнуто на користь банку 117 624 грн. 99 коп. та судовий збір. 27 жовтня 2020 року ОСОБА_1 отримала від банку письмову інформацію (далі довідка-виписка, інформація) за період з 05.05.2006 року по 31.07.2013 року, в якій вказана сума наданого кредиту 47 435 грн. та рух грошових коштів за вказаний період. Із змісту вказаного документа за період з 19.06.2006 року по 12.04.2012 року позичальник вносила на рахунок банку щомісячні платежі, що склали за весь період 84300, 16 грн. Недоплата до загальної визначеної договором суми склала 2617,16 грн. (86 917,32 - 84300,16). Відповідно до даного документа станом на 31.07.2013 року за даними позивача існувала заборгованість: по тілу кредиту - 21 014, 68 грн. (що співпадає із сумою в позовній заяві), прострочені відсотки 24689,66 грн. (всього 45703 грн.), тоді як в позовній заяві і в рішенні суду ці суми склали : кредит - 21 014 грн., відсотки - 95 130 грн., комісія - 1479, 92 грн., що в цілому склало суму позову 117 623 грн., і судом задоволено позов в цій сумі. Вказаною інформацією частково (на 71 920, 65 грн.) спростовуються обґрунтування суми боргу, зазначеної в позовній заяві та рішенні суду.
Крім цього, із вказаної довідки-виписки вбачається, що Банк всупереч положенню пункту 1.1 Кредитного договору, яким визначена єдина (об`єднана) помісячна сума платежу в розмірі 1034,73 грн. «що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії» безпідставно видаляв із помісячних платежів окремі суми в «погашення» відсотків, комісії і пені і тим самим зменшував суму в погашення «тіла кредиту». Саме такі неправомірні перерахунки і привели до штучного «створення заборгованості».
Таким чином, обставини, що підтверджуються довідкою-випискою, мають істотне значення для розгляду даної справи, існували на час розгляду справи, не були повідомлені позивачем суду, не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі ОСОБА_1 на час розгляду справи, оскільки вона не мала доступу до них, входять до предмету доказування та впливають на висновки суду про права та обов`язки сторін.
Також, ОСОБА_1 заявила про застосування позовної давності у даній справі.
Ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 12 січня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ставищенського районного суду Київської області від 27 вересня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, рішення залишено в силі.
Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Ставищенського районного суду Київської області від 12 січня 2021 року та рішення Ставищенського районного суду Київської області від 27 вересня 2019 року скасувати, ухвалити у справі нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що вона довела, що раніше при судовому розгляді даної справи у неї не було можливості подати докази нововиявлених обставин. ОСОБА_1 23.09.2020 року зробила до позивача запит про надання необхідної інформації пов`язаної із кредитними правовідносинами. Однак листом Банку від 08.10.2020 року їй було повідомлено, що розрахунок заборгованостей надається тільки за запитом суду безпосередньо співробітниками банку співробітникам суду. Тобто, фактично було відмовлено в наданні необхідної інформації. Лише наступне звернення ОСОБА_1 до одного із структурних підрозділів банку сприяло отриманню 27.10.2020 року витягу з банківських рахунків, який саме і містить нововиявлені обставини. Фактично суд використав мотивування та доводи викладені у рішенні суду, яке є предметом перегляду, для обґрунтування ухвали, що є юридично неприпустимим. Висновок суду, що наданий ОСОБА_1 доказ - виписка за період з 05.05.2006 року по 31.07.2013 року та обставини, на які вона посилається як на нововиявлені, не спростовує факти покладені в основу рішення, і ці обставини не можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом в судовому рішенні, що переглядається, а по суті є переоцінкою доказів, які були оцінені судом в процесі розгляду справи, не ґрунтуються на положеннях статей 423,426, 429 ЦПК України.   
Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження рішення Ставищенського районного суду Київської області від 27 вересня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.   
Представник позивача відзиву на апеляційну скаргу до суду не надав. 
 
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі. 
Інші учасники процесу в судове засіданні не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились у судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.
 
Відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що наданий позивачкою доказ (виписка за період з 05.05.2006 року по 31.07.2013 pоку та обставини, на які вона посилається як на нововиявлені, не спростовують факти, покладені в основу судового рішення, і ці обставини не можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом в судовому рішенні, що переглядається, а по суті є переоцінкою доказів, які були оцінені судом в процесі розгляду справи.
Обставини, викладені ОСОБА_1 не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України, тому відсутні правові підстави для задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Фактично, доводи заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами свідчать про незгоду відповідача з рішенням суду, що не є підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.
           
Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 27 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 8 липня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору             № K2V4AU01773344 від 05.05.2006 року в сумі 117 624 грн 99 коп., з яких              21 014 грн 68 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 95 130 грн 39 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1 479 грн 92 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом (а.с. 140, 141,т.2, а.с.1-5, т.3).
Згідно ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» № 4 від 30.03.2012 року передбачено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявнику на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Згідно п.5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.
Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі «Правєдная проти Росії» від 18 листопада 2004 року зазначив, що одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що, якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду. Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало законної сили, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин. Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним.
Отже, істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це, передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду у даній цивільній справі, у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.
Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались судом у процесі розгляду справи.
 
В якості підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України                  ОСОБА_1 посилається на те, що судом не були враховані, оскільки не були повідомлені позивачем, обставини, про які їй стало відомо після отримання від АТ КБ «ПриватБанк» виписки по кредитному договору за період з 05.05.2006 року по 31.07.2013 року щодо сплати нею кредиту в сумі 84 300 грн 16 коп. в період дії договору, про фактичну суму прострочених відсотків - 24 689 грн 66 коп., відсутність заборгованості по комісії та обставини щодо самоуправного неправомірного рознесення внесених відповідачкою сум кредиту на різні платежі, що призвело до штучного утворення заборгованості за кредитом при її відсутності. При цьому, ОСОБА_1 вказує, що сума прострочених відсотків, зазначена у виписці позивача від 29.07.2019 року і в позові та стягнута судом, на багато більша - 95 130 грн 39 коп., як і сума комісії -1 479 грн 92 коп. Також відповідачка заявляє про застосування позовної давності у даній справі.
Судом встановлено, що при винесенні рішення Ставищенського районного суду Київської області від 27 вересня 2019 року суд дослідив розрахунок заборгованості по кредитному договору № K2V4AU01773344 від 05.05.2006 року, укладеному між сторонами, за період з 05.06.2006 року по 29.07.2019 року (а.с. 101-105, т.1), та виписки по вказаному кредитному договору станом на 29.07.2019 року (а.с. 106-235, т.1, а.с. 1-125, т.2), про що вказано у мотивувальній частині рішення (а.с. 140, 141, т.2). Тобто, в розрахунку та у виписках, досліджених судом повністю відображена інформація, що міститься у виписці по вказаному кредитному договору за період з 05.05.2006 року по 31.07.2013 pоку (а. с. 32-39, т.3), на яку посилається ОСОБА_1 в заяві про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, в тому числі щодо сплати відповідачкою в період дії договору кредиту та про суму прострочених відсотків.
Таким чином, наданий позивачкою доказ - виписка за період з 05.05.2006 року по 31.07.2013 pоку та обставини, на які вона посилається як на нововиявлені, не спростовує факти, покладені в основу судового рішення, і ці обставини не можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом в судовому рішенні, що переглядається, а по суті є переоцінкою доказів, які були оцінені судом в процесі розгляду справи.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов правильного висновку, що обставини, викладені ОСОБА_1 не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України, тому відсутні правові підстави для задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Фактично доводи ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами свідчать про її незгоду з рішенням суду, що не є підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.
 
Апеляційний суд зауважує, що в доводах апеляційної скарги              ОСОБА_1 на ухвалу Ставищенського районного суду Київської області  від 12 січня 2021 року викладена частина доводів апеляційної скарги на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 27 вересня 2019 року, зокрема, щодо розміру заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором по прострочених відсотках та комісії, які відповідно були предметом розгляду Київським апеляційним судом, і жодним чином не являються нововиявленими обставинами.   
Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують та не впливають на законність постановленої ухвали суду.
Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод  та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 
Одним із основних принципів, на необхідності дотримання якого наголошує Європейський суд з прав людини, є принцип верховенства права, до фундаментальних аспектів якого відноситься принцип юридичної визначеності, який включає в себе принцип  остаточності  рішень суду.
В національному законодавстві даний принцип закріплений в ст. 129 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» було наголошено, що  право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано  пунктом  1  статті  6  Конвенції, має розумітися у світлі преамбули  Конвенції,  у  відповідній  частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності,  який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу  остаточності  рішень  суду. 
Цей принцип наголошує,  що  жодна  зі  сторін  не  має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду  просто  тому, що  вона  має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. 
У справі «Науменко проти України» Європейський суд  з прав людини також наголошував, що одним  з  основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів.
 Правова  певність  передбачає    дотримання    принципу res judicata,    тобто,  принципу  остаточності    рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної  справи.  Скасування такого рішення призводить  до порушення принципу юридичної  певності  і  «права  на  суд» відповідно до ст. 6 параграф 1 Конвенції.
У справі «Желтяков проти України» судом було зазначено, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.
У вказаному рішенні  Європейський суд  з прав людини також наголошував, що суд повинен з`ясувати, чи вимагає ситуація грубого втручання у остаточне рішення суду, зокрема, якщо було допущено серйозне порушення процесуальних норм або висновки суду були завідомо неправильними. 
Апеляційний суд звертає увагу, що постановою Київського апеляційного суду від 08 липня 2020 року рішення Ставищенського районного суду Київської області від 27 вересня 2019 року залишено в силі.
В касаційному порядку постанова Київського апеляційного суду від 08 липня 2020 року та рішення Ставищенського районного суду Київської області від 27 вересня 2019 року відповідачем не оскаржувалися.
В даному випадку  скаржник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд остаточного судового рішення, при цьому, у заяві не вказано жодних об`єктивних обставин, які б були підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
За таких обставин, виходячи з принципу верховенства права, фундаментальним аспектом якого є принцип юридичної визначеності, які передбачають повагу до принципу остаточності рішень суду, враховуючи необґрунтованість, безпідставність вказаних в апеляційній скарзі доводів, апеляційний суд дійшов висновку, що такі доводи не можуть слугувати підставою для  скасування остаточного та обов`язкового судового рішення та перегляду його за нововиявленими обставинами.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої ухвали.
Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Ставищенського районного суду Київської області від 12 січня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
 Повний текст складено 10 березня 2021 року.

            Головуючий                                     Рубан С.М. 
  
    Судді                                               Заришняк Г.М.
 
                  Мараєва Н.Є.