ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 березня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 932/7911/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Головко О.В., Шлай А.В.,     
  
          розглянувши в порядку письмового провадження  в місті Дніпро  апеляційну скаргу Дніпровської міської ради    
на постанову  Дніпропетровського окружного адміністративного суду   від 20.10.2020   року, (суддя суду першої інстанції Захарчук-Борисенко Н.В.), прийняту в порядку письмового провадження в місті Дніпро, в адміністративній справі №932/7911/20 за позовом ОСОБА_1 до  Дніпровської міської ради про визнання неконституційними окремих положень нормативного акта суб`єкта владних повноважень, відмову у призначенні соціальних виплат та зобов`язання вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВИВ:
          08.07.2020 ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпровської міської ради про визнання неконституційними окремих положень нормативного акта суб`єкта владних повноважень, відмову у призначенні соціальних виплат та зобов`язання вчинити певні дії, у якому позивач просив: 
- визнати такими, що не відповідають Конституції України відмови відповідача: “Отказ в материальной помощи от 03.04.2020 №Г-410/1” на странице 44 щодо надання “Отказ в пособии по вынужденной безработице от 31.03.2020 №12/1-1099” на странице 39     “Отказ в предоставлении жилищных субсидии от 03.04.20№ Г-45/1” на странице 42;
- зобов`язати відповідача надати позивачу матеріальну допомогу у розмірі прожиткового мінімуму кожного місяця на термін необхідний для завершення до судового слідства у кримінальній справі про незаконний арешт його майна, отримання відшкодування та відновлення господарської діяльності; донарахувати та видати матеріальну допомогу у розмірі прожиткового мінімуму з дати першого звернення - з 12.11.2019, що станом на 07.07.2020 становить 8 місяців - 8 прожитковий мінімумів одноразово - 16000 грн. у якості моральної шкоди; 
- зобов`язати відповідача оформити позивачу допомогу по частковому безробіттю у розмірі прожиткового мінімуму кожного місяця на термін, необхідний для завершення досудового слідства у кримінальній справі про незаконний арешт його майна, отримання відшкодування  та відновлення господарської діяльності; 
- зобов`язати відповідача надати позивачеві житлові субсидії на термін, необхідний для завершення досудового слідства у кримінальній справі про незаконний арешт його майна, отримання відшкодування та відновлення господарської діяльності у розмірі 100% з урахуванням заборгованості; 
- зобов`язати відповідача надати допомогу, яку позивач мав би отримати, як суб`єкт господарської діяльності у період обмежувальних заходів карантину COVID-19.
Адміністративний позов обгрунтований тим, що позивач звертався до міськвиконкому про надання матеріальної допомоги, житлової субсидії, допомоги по частковому безробіттю, однак йому було відмовлено в задоволенні означених заяв. Позивач вважає відмови відповідача протиправними, у зв`язку з чим, звернувся до суду із даним позовом. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 року  адміністративний позов задоволено частково. Зобов`язано Дніпровську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання матеріальної допомоги як потерпілому від кримінального злочину від 12.11.2019 та заяву ОСОБА_1 про призначення житлової субсидії, на яку надано відмову  від 03.04.2020 №Г-45/1 та допомоги по частковому безробіттю, на яку надано відмову  від 31.03.2020 №12/11-1099, враховуючи висновки суду. В решті позовних вимог відмовлено.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. 
Апеляційна скарга обґрунтована  тим, що позивач не звертався саме до відповідача із заявами про призначення соціальних виплат. Крім того, відповідач зазначає, що до його компетенції не віднесено вирішення питань, порушень в заявах позивача, тому суд першої інстанції задовольнивши частково позовні вимоги втрутився в дискреційні повноваження позивача, та поклав на останнього обов`язок здійснити ті дії, що віднесені до повноважень інших органів.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку дослідженим судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав. 
          Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.02.2015 по справі №804/19766/14 було задоволено частково адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Лівобережної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Індустріального відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Дніпропетровської філії Державного підприємства “Інформаційний центр” Міністерства юстиції України, третя особа – Вища кваліфікаційна комісія суддів України, про відшкодування шкоди, спричиненої незаконними діями органами державної влади та зобов`язання вчинити певні дії, визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Індустріального відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 08.07.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, визнано протиправними та скасовано постанови державного виконавця Індустріального відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 08.07.2014 року про арешт коштів боржника, що знаходяться на рахунках у ПАТ “ВіЕйБі Банк” - № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , ПАТ “КБ “Акордбанк” - № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_5 , ПАТ “КБ “Надра” - НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 , ПАТ КБ “ПриватБанк” - НОМЕР_10 , № НОМЕР_11 , ПАТ “Ідея Банк”  - № НОМЕР_12 , № НОМЕР_12 . У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено. Постанова набрала законної сили 08.05.2015.
23.08.2017 року постановою про перевірку виконавчого провадження було визнано дії державного виконавця Індустріального відділу ДВС такими, що вчинені з порушенням вимог чинного законодавства та необхідно вжити всіх необхідних заходів щодо скасування постанови про арешт майна боржника в частині арешту нерухомого майна боржника. Зобов`язано головного державного виконавця Індустріального ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області внести відповідні зміни до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
Однак, як вбачається з матеріалів справи рішення Дніпропетровського адміністративного суду від 12.02.2015 по справі №804/19766/14 не виконано та триває досудове слідство про незаконний арешт майна боржника ОСОБА_1 
12.11.2019 року позивач звернувся до Дніпровської міської ради із заявою, в якій просив матеріальну допомогу як потерпілому від кримінального злочину. Також, просив надати до відділу соціального захисту населення АНД району рекомендацій щодо оформлення субсидії, комунальних підприємств рекомендацію щодо реструктуризації боргу на час, що потрібен для отримання компенсації за вироком суду,  як тимчасове рішення – на час необхідний для отримання субсидії. Позивач просив визначити допомогу у розмірі прожиткового мінімуму та субсидію у розмірі, необхідному для підтримання постачання електроенергії та водопостачання.
Також, в матеріалах справи міститься відповідь Дніпропетровського обласного центру зайнятості від 31.03.2020 року, в якій зазначено про те, що надання допомоги по частковому безробіттю фізичним особам-підприємцям законодавством не передбачено. 
В матеріалах справи міститься відповідь Лівобережного управління соціального захисту населення ДМР від 03.04.2020 року, відповідно до якої зазначено, що відповідач не має права на призначення житлової субсидії.
Крім того, в матеріалах справи міститься відповідь Департаменту соціальної політики ДМР від 03.04.2020 року,  в якій ОСОБА_1 роз`яснено порядок звернення за отриманням матеріальної допомоги, та зазначено, що на даний час заявник не звертався за призначенням допомоги у визначеному законом порядку із наданням визначеного законом пакету документів.
Вважаючи, що відповідачем порушено право позивача на отримання матеріальної допомоги, допомоги по частковому безробіттю, житлової субсидії, допомоги як суб`єкту господарської діяльності у період обмежувальних заходів карантину COVID-19 позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у даній справі.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що заяви позивача не розглянуті належним чином, по ним не було надано належної відповіді, відтак відповідача слід зобов`язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1  від 12.11.2019 року.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 1 Закон України "Про звернення громадян" №393/96-ВР від 02.10.1996 року    громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Частиною першою   статті 3 Закону України "Про звернення громадян"   визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених   Конституцією   та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
До рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності (стаття 4 Закону України "Про звернення громадян").
Згідно із приписами   статті 5 Закону України "Про звернення громадян", звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Статтею 15 Закону України "Про звернення громадян"   визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
          Як видно з адміністративного позову, підставою для звернення до суду послугувала незгода позивача з отриманими від компетентних органів відмовами в призначенні матеріальної допомоги, допомоги у зв`язку з частковим безробіттям, житлової субсидії, допомоги як суб`єкту господарської діяльності у період обмежувальних заходів карантину COVID-19  за його зверненням від 12.11.2019 року . Позивач просить визнати такими, що не відповідають Конституції України відмови в призначенні виплат та наданні допомог  від 03.04.2020 року №Г-410/1, від 31.03.2020 року №12/1-1099, від 03.04.№Г45/1, зобов`язати відповідача призначити матеріальну допомогу, допомогу у зв`язку з частковим безробіттям, житлової субсидії, допомоги як суб`єкту господарської діяльності у період обмежувальних заходів карантину COVID-19.
          Між тим, як видно з наданих позивачем листів – відповідей від 03.04.2020 року №Г-410/1, від 31.03.2020 року №12/1-1099, від 03.04.№Г45/1 останні надані компетентними органами на звернення позивача, яке надійшло через Гарячу лінію Голови Дніпропетровської облдержадміністрації, а не на звернення від 12.11.2019 року, яке подавалось позивачем до Дніпровської міської ради.
          Відповіді про відмову в призначенні  матеріальної допомоги, допомоги у зв`язку з частковим безробіттям, житлової субсидії були надані позивачу органами, яким вони адресовані, та до повноважень яких віднесено порушене у зверненнях питання, а саме: Лівобережним управлінням соціального захисту населення ДМР, Департаментом соціальної політики ДМР, Дніпропетровським обласним центром зайнятості, а не відповідачем. Крім того,  до кола повноважень Дніпровської міської ради як органу місцевого самоврядування не входить вирішення питання про призначення зацікавленим особам матеріальної допомоги, допомоги у зв`язку з частковим безробіттям, житлової субсидії, допомоги як суб`єкту господарської діяльності у період обмежувальних заходів карантину COVID-19. 
          В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, що доказів які б свідчили на користь звернення позивача до компетентного органу із заявою про призначення допомоги як суб`єкту господарської діяльності у період обмежувальних заходів карантину COVID-19  та отримання останнім відмови в призначенні такої допомоги, матеріали справи не містять.
          Таким чином, встановлені обставини справи, в контексті заявлених позовних вимог,  не підтверджують фактів порушення саме відповідачем прав та інтересів ОСОБА_1 в частині належного та своєчасного розгляду його звернень та проведення призначення соціальних виплат та допомог.
           Відповідно до приписів  ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У відповідності до ч. 1  ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушенні в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року N 19-рп/2011 (Рішення N 19-рп/2011), зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.
Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС.
Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Право на захист має особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність.
          Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
          Як вже зазначалось відмови в призначенні виплат та наданні допомог  від 03.04.2020 року №Г-410/1, від 31.03.2020 року №12/1-1099, від 03.04.№Г45/1 прийняті уповноваженими на те суб`єктами владних повноважень, а не відповідачем у справі. В свою чергу, позивач у вимогах адміністративного позову не просить суд визнати протиправними рішення (дії або бездіяльність) щодо розгляду Дніпровською міською радою його звернення від 12.11.2019 року. 
Відтак, за наслідками розгляду даної справи судом не встановлено, що саме відповідачем – Дніпровською міською радою допущено порушення прав та законних інтересів позивача у справі. 
          В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, що ні Лівобережне управління соціального захисту населення ДМР, ні Департамент соціальної політики ДМР, ні Дніпропетровський обласний центр зайнятості, якими надано відповіді, що оскаржуються позивачем не визначені в якості відповідачів ОСОБА_1 , не залучені зазначені органи до участі у справі в якості відповідачів (співвідповідачів) і судом першої інстанції.   
Відповідно до ч. 3 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Згідно із ч. 7 ст. 48 КАС України, заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.
Таким чином, враховуючи, що позовну заяву позивачем подано до неналежного відповідача, однак суд апеляційної інстанції не має процесуальної можливості здійснити заміну відповідача у справі, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..
За викладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 325 КАС України, суд,- 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради    - задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 року в адміністративній справі №932/7911/20 – скасувати та прийняти нову постанову.
Відмовити в задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
                    Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду. 
          Постанова в повному обсязі складена 04.03.2021 року. 
   
Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай