ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

16 лютого 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 643/11871/18
Головуючий у першій інстанції – Глушко О. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/354/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
                               головуючого-судді: Онищенко О.І.
                               суддів:  Губар В.С.,Скрипки А.А.,  
Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»
Відповідач: ОСОБА_1 
Особа, яка подала апеляційну скаргу:  ОСОБА_1 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на  заочне рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, (суддя Глушко О.І.), ухвалене у м. Бахмач ,  
                                        В С Т А Н О В И В:
У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.04.2010 року  у розмірі 21730,43 грн, яка складається з заборгованості :  за відсотками  за користування кредитом – 9416,58 грн; за пенею – 12896,08 грн; 500 штраф ( фіксована частина) та 1010,97 грн  штраф ( процентна складова) , а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 грн. Свої вимоги банк мотивував тим, що між сторонами був укладений кредитний договір № б/н від 14.04.2010 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконує належним чином, у добровільному порядку заборгованість не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути суму заборгованості з відповідача. 
Заочним рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача кредитну заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.04.2010 року, яка утворилася станом на 26.06.2018 року в  розмірі 21730,43  грн , з яких: 9416,58 грн  – нараховані відсотки за користування кредитом, 12896,08 грн – нарахована пеня,  штрафи: 500 гривень штраф (фіксована частина) та 1010,97 грн  (процентна складова) та судовий збір у сумі 1762 грн.
Задовольняючи  позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи містять належні та допустимі докази  укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем на певних умовах, які ОСОБА_1 виконує неналежним чином, тому утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду, оскільки вважає, що зазначене рішення суду прийняте з порушенням норм діючого законодавства. ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає про його не повідомлення належним чином про розгляд справи судом та відсутність можливості подати суду відзив на позовну заяву, а також докази на спростування позовних вимог. Відповідач наголошує на тому, що перебуває в тяжкому матеріальному становищі, а тому не може скористатись правовою допомогою і в достатній мірі захистити свої права, суд же в свою чергу повинен був сприяти повному всебічному та об`єктивному розгляду справи. Також ОСОБА_1 зазначає про те, що з кінця 2016 року перестав користуватись кредитною карткою, яка була дійсна до кінця 2016 року, нової картки він не отримував. Останній платіж ним було зроблено 31.05.2017 року, отже до нарахованої заборгованості по пені та штрафах суд повинен був застосувати спеціальні строки позовної давності та відмовити банку в задоволенні вказаних вимог. Крім того, ОСОБА_1 звертає увагу суду на розрахунок заборгованості, в якому відсутня заборгованість по тілу кредиту, та вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанку» щодо стягнення заборгованості по відсотках є необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, а отже базуються на припущеннях та також не підлягають задоволенню. Відповідач також вказує на те, що укладений ним договір з позивачем є договором приєднання, а тому його умови повинні бути зрозумілими та доведеними до його відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, з якими було ознайомлено споживача банківських послуг, а не інші.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» просить суд залишити рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.  Позивач зазначає, що відповідачем 14.04.2010 року було підписано анкету-заяву на отримання кредитних коштів, яка передбачала в тому числі ознайомлення його з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. ОСОБА_1 видавались кредитні картки, остання з яких  ним отримана 31.12.2013 року строком дії до серпня 2017 року. Фактичне користування відповідачем кредитними коштами з використанням отриманих кредитних карток підтверджується випискою про рух грошових коштів по рахунках відкритих банком на ім`я ОСОБА_1 . Разом до відзиву до апеляційної скарги додається розрахунок заборгованості за договором з урахуванням письмово погодженого розміру відсоткової ставки на рівні 2,5% в місяць ( 30% річних), а також в межах погодженого банком строку кредитування. Новий розрахунок надано банком в зв`язку з тим, що при підготовці розрахунку, який було приєднано до позовної заяви, стався технічний збій програми і не було відображено заборгованості по тілу кредиту, яка була в наявності на день звернення з позовом до суду.  АТ КБ «ПриватБанк» вважає, що відсутні підстави для застосування строків позовної давності, оскільки заяви про її застосування матеріали справи не містять. Також, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності  щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі – зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінчення строку дії договору або несплати чергового платежу. Строк дії перевипущеної кредитної картки був визначений до серпня 2017 року, а з позовом до суду банк звернувся в серпні 2018 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.  
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону  не відповідає судове рішення суду першої інстанції.
По справі встановлено, що 14.04.2010 ОСОБА_1 підписано анкету-заяву для отримання кредиту ( кредитної картки), відповідно до якої відповідач отримав кредитну картку « Універсальна, 55 пільгового періоду».( а.с. 10 т.1) 
14.04.2010 ОСОБА_1 підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»  (а.с. 11т.1). 
Заперечень щодо не підписання зазначеної анкети та не отримання коштів від позивача від відповідача не надходило і матеріали справи таких доказів не містять. Навпаки у апеляційній скарзі ОСОБА_1 підтверджує факт користування кредитною карткою до кінця 2016 року та внесення платежу на погашення кредитної заборгованості 31.05.2017 року.
ОСОБА_1 надавались у користування кредитні картки № НОМЕР_1   строком дії до жовтня 2013 року, № НОМЕР_2 строком дії до січня 2015 року, № НОМЕР_3 строком дії до  липня 2016 року, № НОМЕР_4 строком дії до листопада 2016 року, № НОМЕР_5 строком дії до серпня 2017 року, № НОМЕР_6 строком дії до серпня 2018 року . (а.с.121 т.1)
З виписки по рахунку вбачається, що відповідач знімав з картки кошти та поповнював картку в період з 16.02.2011 року до 31.05.2017 року.  ( а.с. 112-119 т. 1). Останній платіж ОСОБА_1 було здійснено 31.05.2017  року в розмірі 1537 грн шляхом поповнення готівкою в терміналі самообслуговування , що знаходиться у відділенні банку за адресою в м. Бахмач, вул. Соборності, 27.
Надані ОСОБА_1 заперечення в поясненнях на відзив на апеляційну скаргу про не отримання кредитної картки , № НОМЕР_6 строком дії до серпня 2018 року суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки відповідачем проводилось погашення заборгованості у лютому 2017 року та у травні 2017 року, яке не могло проводитись без кредитної картки строк дії якої не закінчився.
Станом на 26.06.2018 року АТ КБ «ПриватБанк» нарахував заборгованість у розмірі 21730,43 грн, яка складається з заборгованості: за відсотками за користування кредитом – 9416,58 грн; за пенею – 12896,08 грн; 500 грн штраф ( фіксована частина) та 1010,97 грн  штраф ( процентна складова) (а.с.4-8 т.1).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяється на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, пенею, штрафами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 14.04.2010 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.
При цьому, матеріали справи  містять підтвердження, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, оскільки відповідачем підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки « Універсальна 55 днів пільгового періоду». В той же час матеріали справи не містять заперечень відповідача щодо не підписання анкети-заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки « Універсальна 55 днів пільгового періоду».
Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що матеріали справи  містять належні та допустимі докази, що приєднаний до матеріалів справи витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку є саме тим, з яким був ознайомлений відповідач, є таким, що відповідає наявним у матеріалах справи доказам.
  У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ « ПриватБанк» зазначає про те, що через технічну помилку, яка сталася при формуванні розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 14.04.2010 року було некоректно відображено наявну по кредитному договору інформацію про заборгованість. В зв`язку з чим до суду апеляційної інстанції позивачем надано новий розрахунок з урахуванням відсоткової ставки погодженої сторонами кредитного договору та по строк дії картки, який позивач просить покласти в основу судового рішення.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, приєднаного до позовної заяви, підвищення відсоткової ставки  з 30 % до 34,80% відбулося з 01 вересня 2014 року, з 34,80% до 43,20% - з 01 квітня 2015 року.
Згідно п.п. 1.1.3.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, які є складовою частиною кредитного договору, банк має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно п.1.1.3.1.9. цього договору; позичальник зобов`язаний отримувати виписки про стан картрахунків і здійснених операціях; позичальник зобов`язаний у разі незгоди із змінами Правил та/або тарифів банку звернутися в банк для розірвання договору і погасити заборгованість.
Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов`язки виникають у кожного контрагента.
Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З матеріалів справи відомо, що відповідно до заяви  ОСОБА_1 від 14 квітня 2010 року сторонами визначено процентну ставку у розмірі 30% на рік. 
Таким чином, наданий позивачем розрахунок заборгованості доданий до позовної заяви не є належним доказом на підтвердження кредитної заборгованості по договору б/н від 14.04.2010 року та не може бути покладений в основу судового рішення.
Виходячи з приписів ч. 2 ст.80, ч.7 ст.81 ЦПК України з метою встановлення обставин справи та достатності доказів, суд апеляційної інстанції приймає в якості належного доказу приєднаний в якості додатку до відзиву на апеляційну скаргу розрахунок заборгованості з урахуванням відсоткової ставки передбаченої умовами договору б/н від 14.04.2010 року по строк дії картки та кладе його в основу судового рішення.
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року №14-10цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. 
Враховуючи, що строк дії виданої позичальнику кредитної картки було встановлено до серпня 2017 року включно, то відповідно банк має право на стягнення з відповідача відсотків, нарахованих станом на дату закінчення строку дії картки (у межах строку дії договору) – по серпень 2017 року включно.
Отже, вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з   ОСОБА_1 відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 30% річних є обґрунтованими, оскільки вони передбачені умовами договору, який підписаний сторонами, що узгоджується з вимогами статті 1048 ЦК України, але обмежені строком дії картки.
Згідно п.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг та Довідки про умови кредитування при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій.
Враховуючи, що ОСОБА_1 було порушено умови кредитного договору щодо сплати коштів у визначені договором строки, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню штрафи -  (фіксована частина) та  (процентна складова). 
АТ КБ « ПриватБанк» звертаючись до суду з позовом просило стягнути наявну за кредитним договором б/н від 14.04.2010 року заборгованість, тому зазначена в розрахунку заборгованість по тілу кредиту є фактичною заборгованістю.
Так, станом на 31.08.2017 року заборгованість по кредитному договору б/н від 14.04.2010 року становить 646,96 грн з яких: заборгованість по тілу кредиту – 130 грн; за відсотками – 9,97 грн; штрафи : фіксована частина 500 грн та процентна складова 6,99 грн і саме такий розмір заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Доводи апеляційної скарги відповідача щодо застосування строків спеціальної позовної давності не заслуговують на увагу суду, оскільки такі вимоги не заявляються позивачем з урахуванням нового розрахунку заборгованості.
Оскільки судом першої інстанції під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за користування кредитом не було надано належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, то рішення суду першої інстанції  підлягає зміні в частині визначення розміру кредитної заборгованості та судових витрат.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як вбачається з позовної заяви, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 кредитну заборгованість у розмірі 21730,43 грн. Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 646,96 грн, тобто позовні вимоги задоволено на 3%. При зверненні до суду з позовом банком сплачено 1762 грн судового збору (а.с.33 т.1). У зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 52,86 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції (1762 грн х 3%). 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги задоволено на 97%. При зверненні до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 повинен був сплатити у відповідності до підпункту 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» 2643 грн (1762 х 150%) судового збору. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 22 січня 2021 року задоволено клопотання відповідача і його звільнено від сплати судового збору.
Таким чином, з АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 2563,71 грн судового збору за апеляційний розгляд справи на користь держави.
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -                                   
                                     П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2020 року змінити в частині стягнення суми заборгованості та в частині судового збору, зменшивши загальний розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 14.04.2010 року на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з 21730,43 грн до 646,96 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту – 130 грн; за відсотками – 9,97 грн; штрафи : фіксована частина 500 грн та процентна складова 6,99 грн, а також зменшивши розмір стягнутого з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судового збору з 1762 грн до 52,86 грн. 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави 2563,71 грн судового збору за апеляційний розгляд справи.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але  може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий:                                                             Судді: