УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
19 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 210/4910/20
провадження № 51-834ск21
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючої                           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2021 року стосовно засудженого ОСОБА_5 ,
 
встановив:
 
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2021 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишено без задоволення, а зазначену ухвалу суду першої інстанції без змін.
 
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та копію судового рішення стосовно     ОСОБА_5 , колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
 
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
 
30 вересня 2016 року набрали чинності зміни до Конституції України, які внесені Законом України від 2 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції».
 
Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України касаційне оскарження судового рішення забезпечується у визначених законом випадках.
 
Судові рішення, які  можуть бути оскаржені в касаційному порядку, зазначено в частинах 1 і 2 статті 424 КПК України. Це стосується вироків та ухвал про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, судових рішень суду апеляційної інстанції, постановлених щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції, а також ухвал суду першої інстанції після  їх перегляду в апеляційному порядку та ухвал суду апеляційної інстанції, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених КПК України.
 
Питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за правилами розділу VIII КПК України "Виконання судових рішень" і порядок їх вирішення врегульовано в статті 539 цього Кодексу, згідно з якою за наслідками розгляду відповідного клопотання (подання) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом, суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку.
 
Відповідно до абзацу першого частини 7 статті 539 КПК України у разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням розгляд повторного клопотання з цього самого питання щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених – не раніше як через шість місяців.
 
Системне тлумачення статей кримінального процесуального закону дозволяє дійти висновку про те, що рішення суду першої інстанції, яким вирішуються питання, пов`язані з виконанням вироку, та рішення суду апеляційної інстанції, прийняте за результатами розгляду скарги на нього, не підлягає касаційному оскарженню, оскільки таке оскарження не передбачене у статті 539 КПКУкраїни.
 
Враховуючи висновок, викладений у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 18 березня 2019 року (справа №756/9514/15-к, провадження №51-115кмо17) та положення частини 1 статті 36 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» щодо єдності судової практики та відповідно до частини 6 статті 13 цього Закону,суди зобов`язані дотримуватися правозастосовної практики у справах про тотожний предмет оскарження, яким у цьому випадку є можливість касаційного оскарження рішень на стадії виконання вироку.
 
У вищезазначеній постанові Верховним Судом надано висновок про те, що за змістом пункту 8 частини 3 статті 129 Конституції України, частини 2 статті 424, частини 6 статті 539 КПК України ухвали суду першої інстанції про вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку, після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції за результатами такого перегляду оскарженню у касаційному порядку не підлягають.
 
Отже, оскільки оскаржуване судове рішення ухвалене після внесення до ст. 129 Конституції України змін і стосується питання, пов`язаного з виконанням вироку, яке вирішувалося судом в порядку, передбаченому ст. 539 КПК України, його оскарження не передбачено положеннями КПК України, воно не є предметом перегляду судом касаційної інстанції тому у відкритті касаційного провадження  слід відмовити.
 
Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України,  Суд

 
постановив:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2021 року стосовно засудженого ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді: 

 
ОСОБА_1                                                 ОСОБА_2                                   ОСОБА_3