ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року	Львів	Справа № 500/2038/19 пров. № А/857/15201/20	

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді:                                        Улицького В.З.
суддів:                                                            Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.
при секретарі судового засідання:                Волошин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 року (рішення ухвалене о 11:29 хв. у м. Тернопіль судом у складі головуючого судді Осташа А.В., повне судове рішення складено 06.10.2020) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання дій протиправними та скасування податкових вимог,-

                                                    ВСТАНОВИЛА:

У липні 2020 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових вимог про сплату боргу (недоїмки) від 08 листопада 2018 року №Ф-1002-52 на суму 15719,55 грн, від 08.02.2019 №Ф-1002-52 на суму 18176,73 грн та від 19.08.2019 на суму 23685,09 грн, визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування їй, як жінці, яка є тимчасово непрацездатною у зв`язку з доглядом за дитиною, заборгованості по сплаті єдиного внеску.
Позивач позовні вимоги мотивував тим, що спірні вимоги про сплату боргу є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки без отримання доходу від підприємницької діяльності неправомірно застосовано обов`язок сплати суми єдиного соціального внеску. Вказано, що позивач у спірний період перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Вважає, що оскаржені податкові вимоги підлягають визнанню протиправними і скасуванню. Просив позов задоволити.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1 . Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити.
Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач зареєстрована як фізична особа - підприємець виконавчим комітетом Тернопільської міської ради 29.05.2008 та взята на податковий облік, як платник податків з 30.05.2008.
Станом на 31.01.2019 позивач не перебувала і на даний час не перебуває в процесі припинення підприємницької діяльності.
Головним управлінням ДФС у Тернопільській області прийнято вимоги про сплату боргу:
- від 08.11.2018 №Ф-1002-52, відповідно до якої убачається, що станом на 31.10.2018 обліковується заборгованість з єдиного внеску в розмірі 15719,55 грн;
- від 08.02.2019 №Ф-1002-52, відповідно до якої убачається, що станом на 31.01.2019 обліковується заборгованість з єдиного внеску в розмірі 18176,73 грн;
- від 09.08.2019 №Ф-1002-52, відповідно до якої убачається, що станом на 31.07.2019 обліковується заборгованість з єдиного внеску в розмірі 23686,09  грн;
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI. (Далі- Закон № 2464)
Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464 передбачено, що під єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування розуміють консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону № 2464 застрахованою особою розуміють фізичну особу, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.
Згідно пункту 4 частини 1 статтею 4 Закону № 2464 до переліку платників єдиного соціального внеску віднесені фізичні особи-підприємці.
Відповідно до частини 2 статті 6 Закону № 2464 визначені обов`язки платника єдиного внеску, серед яких обов`язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1), подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю (пункт 4).
Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464 (в редакції зі змінами внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII) визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5- 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774-УІІІ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” внесено зміни до Закону України № 2464 “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” (далі - Закон № 2464), які набули чинності з 01 січня 2017 року, зокрема у першому реченні абзацу другого п. 2 частини першої ст. 7 слова “має право самостійно” замінено словом “зобов`язаний”.
Якщо платником єдиного внеску не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом № 2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (абзац другий п. 2 частини першої ст. 7 Закону № 2464).
Згідно пункту 5 статті 8 Закону № 2464 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.
Згідно частини 4 статті 6 Закону № 2464 у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем.
Навіть після припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця така фізична особа зобов`язана сплатити нараховані їй або нею єдиний соціальний внесок.
Відповідно до частини 4 статті 4 Закону № 2464 визначено перелік осіб, які звільняються від сплати за себе єдиного внеску, зокрема такими є особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону № 2464 порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим   Законом, в частині адміністрування -   Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Порядок стягнення заборгованості з платників єдиного внеску, формування, оформлення та надсилання вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску передбачений розділом VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 20.04.2015 за № 449, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (Далі – Інструкція № 449).
Згідно п.п. 1 - 3 Розділу VI   Інструкції № 449, до платників, які не виконали визначені   Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення. У разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII   цієї Інструкції. В разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII   цієї Інструкції.
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені   Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.
Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
У випадку, передбаченому абз. 2 п. 3 Інструкції № 449, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.
Згідно положень ч.4 п.1 Розділу ІІ  Інструкції № 449, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, та отримують відповідно до закону   пенсію або соціальну допомогу. Дані положення також респондуються із ч. 4 ст. 4 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”.
Апеляційним судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваних вимог, за позицією податкового органу, слугувала наявність в інформаційній системі органу доходів і зборів інформації про заборгованість у позивача зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 31.07.2019 у розмірі 23685,09 грн, що підтверджується зворотнім боком інтегрованої картки платника податків.
Як вбачається із інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 по виду бюджету 70 (цільові фонди) вбачається, що в суму недоїмки по ЄСВ в розмірі 23685,09 грн входить:
- станом на 09.02.2018 нараховано розрахункову суму єдиного соціального внеску за 2017 рік у розмірі 8448,00 грн (704,00 грн (мінімальний розмір ЄСВ в період з 01.01.2017 по 01.01.2018) х 12 місяців);
- станом на 31.01.2019 нараховано розрахункову суму єдиного соціального внеску за чотири квартали 2018 року у розмірі 9828,72 грн (819,06 грн. (мінімальний розмір ЄСВ в період з 01.01.2018  по 01.01.2019) х 12 місяців);
- станом на 31.07.2019 нараховано розрахункову суму єдиного соціального внеску за два квартали 2019 року у розмірі 5508,36 грн (918,06 грн (мінімальний розмір ЄСВ в період з 01.01.2019 по 01.01.2020) х 6 місяців).
Згідно Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” платниками єдиного внеску є:  1)          роботодавці; 2) фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; 3) особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності; 4)          особи, які беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування; 5)          центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зовнішніх зносин, уповноважений орган центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період, - за непрацюючого іншого з подружжя працівника дипломатичної служби, який перебуває за кордоном за місцем довготермінового відрядження такого працівника.
Таким чином, позивач відноситься не до роботодавців, а є платником єдиного внеску як фізична особа - підприємець, в тому числі та, яка обрала спрощену систему оподаткування.
Відповідно до ст. 4 Закону 2464 платниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є, зокрема, фізичні особи – підприємці (у т.ч. ті, хто обрав спрощену систему оподаткування) та особи, які провадять незалежну професійну діяльність.
Вказані особи сплачують єдиний внесок незалежно від того, отримували вони дохід чи ні. 
Сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. Виключенням є фізичні особи – підприємці (у т.ч. ті, хто обрав спрощену систему оподаткування), які отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого ст. 26 Закону України від 9 липня 2003 року №1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Інших підстав звільнення від сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, в тому числі і на час перебування в декретній відпустці, чинним законодавством не передбачено.
Разом з тим, позивачем не надано жодного підтверджуючого документа, що вона є особою, яка згідно з Законом звільнена від сплати ЄСВ за 2017-2019 роки, а відтак незалежно від того чи займається вона підприємницькою діяльністю та чи отримує дохід, вона є платником ЄСВ.
Таким чином, особа, яка обліковується в ДПС як платник єдиного внеску, зобов`язана щокварталу сплачувати єдиний внесок у розмірі не меншому ніж встановленому розмірі мінімального страхового внеску на місяць у певному році. Термін сплати внеску – до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується внесок  (по строку 19 квітня, 19 липня, 19 жовтня та 18 січня наступного року).   Крім того особа, яка обліковується в ДПС як платник єдиного внеску та зобов`язана сплачувати єдиний внесок, незалежно від того, провадить діяльність чи ні, отримує дохід (прибуток) чи ні, зобов`язана формувати та подавати за себе звіт щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування один раз на рік за формою додатка 5 Порядку № 435) із зазначенням типу форми “початкова”: до 10 лютого року, наступного за звітним періодом (роком) – для ФОП; до 1 травня року, наступного за звітним – для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.
За таких обставин, враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що на період декретної відпустки ФОП, яка не працює та не отримує дохід (прибуток), не звільняється від сплати єдиного внеску за себе. Позивач не припинила свою підприємницьку діяльність а тому, незалежно від отриманого доходу, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, отже оскаржені вимоги є законними та обґрунтованими, підстави для їх скасування відсутні.
Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для відмови у задоволені адміністративного позову.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України,  колегія   суддів,-
                                                  ПОСТАНОВИЛА:          

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 року у справі №500/2038/19 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. З. Улицький 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 27.01.2021