ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/1959/20  Номер провадження 22-ц/814/684/21	Головуючий у 1-й інстанції Коновод О. В.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Панченка О.О.,
суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 19 січня 2021 року, ухваленого у складі головуючого судді Коновода О.В., повний текст судового рішення виготовлено 19 січня 2021 року, у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Зміст позовних вимог
У листопаді 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 21 березня 2010 року відповідач звернувся до закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», назву якого змінено на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк»), з метою укладення договору про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк».
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає договір про надання банківських послуг.
Згідно вказаного договору ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 1000 грн. на картковий рахунок, який у подальшому був збільшений до 7000 грн.
У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, станом на 30 вересня 2020 року ОСОБА_1 має заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 10973,92 грн., яка складається з 8903,76 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 8903,76 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 2070,16 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит, згідно статті 625 Цивільного кодексу України; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. – нарахована комісія.
Вказану заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 21 березня 2010 року АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути в судовому порядку з ОСОБА_1 на свою користь .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 19 січня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту за договором про надання банківських послуг №б/н від 21 березня 2010 року в сумі 8903,76 грн. та 1704,70 грн. судового збору.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог мотивовано тим, що фактично отримані та використані позичальником ОСОБА_1 кошти за тілом кредиту в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а тому суд прийшов до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог мотивовано тим, що в долученій до матеріалів справи анкеті-заяві не зазначено процентну ставку за користування кредитними коштами, а Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, що виключає факт ознайомлення ОСОБА_1 саме з цими Умовами та правилами.
Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимогах щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріалами справи підтверджується наявність між сторонами домовленості про розмір та порядок нарахування базової відсоткової ставки за користування кредитними коштами, а саме: анкетою-заявою від 21 березня 2010 року, яка підписана ОСОБА_1 .
Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» у своїй апеляційній скарзі наполягало на неврахуванні судом першої інстанції правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №753/9465/18-ц.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Будучи належним чином повідомленими, сторони та зацікавлені особи до суду апеляційної інстанції не з`явилися.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.
Встановлені обставини справи
Встановлено, що 21 березня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір №б/н про надання банківських послуг шляхом підписання останнім заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.25).
За умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою базової відсоткової ставки за користування кредитом 36% на рік.
До анкети-заяви позивачем додано довідку про умови кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.26), яка не підписана ОСОБА_1 , а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.27-50).
На виконання кредитного договору, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , останньому надавалися кредитні картки: № НОМЕР_1 зі строком дії до 01/14, № НОМЕР_2 зі строком дії до 05/16, № НОМЕР_3 зі строком дії до 07/16, № НОМЕР_4 зі строком дії до 11/16, № НОМЕР_5 зі строком дії до 12/17, № НОМЕР_6 зі строком дії до 01/22 (а.с.24).
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 30 вересня 2020 року, утворилась заборгованість у розмірі 10973,92 грн., з яких: 8903,76 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 8903,76 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 2070,16 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит, згідно статті 625 Цивільного кодексу України; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія, що підтверджується відповідним розрахунком АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.6-16).
Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 8903,76 грн. за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання по поверненню отриманих кредитних коштів ОСОБА_1 не виконав, фактично користуючись ними у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача прострочених відсотків, місцевий суд виходив з того, що стороною позивача не доведено факту ознайомлення ОСОБА_1 , під час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, саме з тими Умовами та правилами, які АТ КБ «ПриватБанк» надав до суду, а в долученій до матеріалів справи анкеті-заяві не зазначено процентну ставку за користування кредитними коштами.
Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (частини 2 статті 1046 ЦК України).
Колегія суддів вважає, що наявність підпису ОСОБА_1 на анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.25) підтверджує факт укладення кредитного договору безпосередньо між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 .
Також свідченням визнання ОСОБА_1 договірних відносин з АТ КБ «ПриватБанк» є наявність факту виконання ним кредитного договору, що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку (а.с.17-22), з якої вбачається активне користування ОСОБА_1 кредитними коштами, отриманими від АТ КБ «ПриватБанк», зокрема шляхом зняття готівки в банкоматах відділень банку, повернення кредитних коштів позивачу (погашення обов`язкових платежів), поповнення рахунків мобільного оператора, оплати послуг за придбані товари в закладах торгівлі.
Такий висновок відповідає правовим позиціям, викладеним у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року по справі №200/5647/18.
Згідно з частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
АТ КБ «Приватбанк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками.
Обґрунтовуючи право вимоги у частині розміру і порядку нарахування відсотків за користування кредитними коштами, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, АТ КБ «Приватбанк» посилався на Витяг з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання батьківських послуг розумів  ОСОБА_1  та ознайомився і погодився з ними, підписуючи відповідну анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі №6-16цс15).
Таким чином, відмовляючи в частині стягнення прострочених відсотків за кредитом, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що долучений до матеріалів справи Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підписів позичальника, а тому факт ознайомлення ОСОБА_1 саме з цими Умовами та правилами АТ КБ «Приватбанк» не доведено, внаслідок чого їх неможна вважати частиною кредитного договору.
У свою чергу, колегія суддів наголошує, що місцевий суд помилково констатував факт не зазначення у анкеті-заяві  про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 21 березня 2010 року процентної ставки за користування кредитними коштами, оскільки, з огляду на матеріали справи, сторонами у вказаній анкеті-заяві було письмово погоджено базову процентну ставку за користування кредитом у розмірі 36% на рік (а.с.25).
Згідно розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором (а.с.6-16), станом на 30 вересня 2020 року, за ОСОБА_1 рахується заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» за простроченими відсотками за користування кредитними коштами в сумі 2070,16 грн., яку необхідно стягнути з останнього.
Отже, доводи апеляційної скарги в частині наявності підстав для стягнення з позичальника прострочених відсотків є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Суд критично оцінює позицію АТ КБ «ПриватБанк», який у своїй апеляційній скарзі наполягає на неправильному застосуванні судом першої інстанції до спірних правовідносин висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року, оскільки позивачем так і не було доведено факту ознайомлення відповідача саме з тими Умовами та правилами надання банківських послуг, які долучені до матеріалів справи.
Натомість доводи апелянта щодо неврахування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №753/9465/18-ц, в частині доведеності факту погодження сплати відсотків шляхом зазначення про це в анкеті-заяві апеляційний суд враховує у повній мірі.
Таким чином, суд першої інстанції, у порушення статей 89, 263-265 ЦПК України, не з`ясував усі фактичні обставин, що мають значення для справи, не надав належної та повної правової оцінки доводам і доказам, наданими АТ КБ «ПриватБанк», зокрема анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» від 21 березня 2010 року, в якій письмово погоджено базову процентну ставку за користування кредитом, що призвело до неправильного вирішення справи.
Отже, доводи апеляційної скарги в частині скасування рішення про відмову в задоволенні в повному обсязі позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором є обгрунтованими, а висновки суду помилковими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вбачає наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитними коштами та ухвалення в цій частині нового рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 21 березня 2010 року в частині стягнення відсотків задовольнити, стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за відсотками в розмірі 2070,16 грн. 
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування заочного рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 19 січня 2021 року щодо відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитними коштами та ухвалення в цій частині нового рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 21 березня 2010 року в частині стягнення відсотків задовольнити, стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за відсотками в розмірі 2070,16 грн. 
Щодо судових витрат
За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на те, що вимоги апеляційної скарги задоволено повністю, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3153 грн. та за подання позову до суду першої інстанції у сумі 397,30 грн. (2102 грн. – 1704,70 грн.), а всього - 3550,30 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 367, п.2 ч.1 ст. 374, п.3, 4 ч.1 ст. 376, 382, суд –
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.
Заочне рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 19 січня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по простроченим відсоткам за користування кредитними коштами, згідно договору б/н від 21 березня 2010 року, - скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення.
Позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення заборгованості по простроченим відсоткам за користування кредитними коштами, згідно договору б/н від 21 березня 2010 року, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код за ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за простроченими відсотками, згідно договору б/н від 21 березня 2010 року, в розмірі 2070,16 грн. (дві тисячі сімдесят гривень 16 коп.).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір, сплачений при подачі позовної заяви та апеляційної скарги, в розмірі 3550,30 грн. (три тисячі п`ятсот п`ятдесят гривень 30 коп.).
В іншій частині заочне рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 19 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 11 березня 2021 року.

Головуючий                                 О.О. Панченко 

Судді                         Т.В. Одринська

                                                                               В.П. Пікуль