ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/625/21 Справа № 179/899/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Макарова М.О., Ткаченко І.Ю.
за участю секретаря – Синенка Є.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою 
                ОСОБА_1 , 
на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, треті особи - приватний нотаріус Магдалинівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Солодовник Вікторія Володимирівна, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про встановлення факту родинних відносин та визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, - 

ВСТАНОВИЛА: 

       У червні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, в якому просила встановити факт, що ОСОБА_2 є рідним братом ОСОБА_3 ; визнати факт прийняття спадщини ОСОБА_3 , після смерті брата ОСОБА_2 та визнати за позивачем право на земельну частку (пай) в розмірі 5,06 умовних кадастрових гектарів, за рахунок земель КДСП «Нива», розташовану на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який прийняв спадщину після смерті брата ОСОБА_2 , без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).
       В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що позивач є донькою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя ОСОБА_3 постійно проживав за адресою АДРЕСА_1 , разом зі своїм рідним братом ОСОБА_2 .
        ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер. Після його смерті залишилася спадщина у вигляді права на земельну ділянку, що розташована на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, за рахунок земель КДСП «Нива». Дане право виникло у ОСОБА_2 у зв`язку з включенням його в списки до державного акту на право колективної власності на землю КДСП «Нива» під номером 240. За життя ОСОБА_2 своє право на виділення земельної ділянки в натурі не реалізував.
       Державний акт на право колективної власності на землю КДСП «Нива» було видано 23 червня 1995 року, зареєстрований в Книзі записів Державних актів на право колективної власності на землю за Мд № 308. Таким чином, на час смерті ОСОБА_2 набув право на земельну частку (пай) КДСП «Нива», оскільки державний акт на право колективної власності на землю був виданий КДСП до його смерті.
       Після смерті ОСОБА_2 , спадщину фактично прийняв його брат ОСОБА_3 , з яким ОСОБА_2 проживав разом, особи мали спільний побут. Прийняття спадщини братом ОСОБА_3 відбулося шляхом фактичного отримання від брата після його смерті всіх особистих речей, рухомого майна та документів.
       Успадкувавши від рідного брата право на земельну ділянку (пай) ОСОБА_3 своє право на виділення земельної ділянки в натурі не реалізував.
        ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та 12 квітня 2018 року позивач звернулась до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, в порядку спадкування за законом.
       Серед спадкової маси, яка підлягала успадкуванню, входило також право батька позивачки на отримання земельної ділянки, яке померлий ОСОБА_3 фактично успадкував після смерті рідного брата ОСОБА_2 за вищевказаних обставин.
       05 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Солодовник В.В. на адресу позивачки було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої нотаріус відмовила ОСОБА_1 , оскільки не підтверджується належність ОСОБА_3 спадкового майна, а саме земельної ділянки, що розташована на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області.
       Позивач зазначає, що на момент смерті її батьком ОСОБА_3 втрачено документи, що підтверджують родинні зв`язки між ним та рідним братом ОСОБА_2 , у зв`язку з чим позивач також вимушена звертатися до суду для встановлення вказаного факту, як необхідного для реалізації позовних вимог, щодо визнання права в порядку спадкування за законом. Посилаючись на вказані обставини заявниця просить задовольнити заявлені позовні вимоги.
       Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2020 року відмовлено в задоволені заявлених позовних вимог. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не були враховані обставини та норми закону на які заявник посилався у своїй позовній заяві. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав. 
Судом встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 /а.с. 15/.
Під час розгляду справи у суді першої інстанції було допитано свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які зазначили про те, що їм відомо, що померлий ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є рідними братами та проживали в одному домоволодінні до дня смерті. 
Батько позивача /а.с. 11-12/ ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 /а. с. 14/.
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне йому майно. 
З постанови приватного нотаріуса Магдалинівського районного нотаріального округу Солодовник В.В. від 05 жовтня 2018 року вбачається, що позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька ОСОБА_3 та надано було такі документи: свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , свідоцтво про народження ОСОБА_6 , свідоцтво про одруження ОСОБА_1 , довідка ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області про відсутність інформації щодо реєстрації права власності на земельну ділянку, що розташована на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області. У зв`язку із не підтвердженням належності спадкового майна ОСОБА_3 , а саме зазначеної земельної ділянки, позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину /а. с. 21/. 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами про визнання права власності на спадкове майно за законом після смерті батька ОСОБА_3 , зокрема також майнових прав, які належали ОСОБА_2 та успадковані її батьком шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном, у зв`язку із вказаними обставинами звернулася до суду. 
У відповідності до ч. 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з вищезазначеної постанови нотаріуса від 05 жовтня 2018 року, ОСОБА_1 маючи свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , який згідно інформації ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області внесений в списки членів КДСП «Нива», які мають право на земельну частку (пай) /а. с. 16/, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину вказаних майнових прав не зверталася. 
Крім того, доказів, які б свідчили про неможливість отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину на майнові права, які належали померлому ОСОБА_2 , через непідтвердженність родинних зв`язків із батьком позивача та відповідного факту прийняття спадщини до суду не надано. 
Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
       Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.
Визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку. 
       Відповідно до ч. 2 ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) імперативно визначено, що особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
       Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, відповідно до ст.12 ЦПК України.
Виходячи з наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за наявності перешкод в отриманні свідоцтва про право на спадщину не пов`язаних із підтвердженням родинних відносин та встановленням факту прийняття спадщини, звернення до суду із позовними вимогами про визнання права на спадкове майно, є передчасними.
За таких обставин, відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ґрунтується на матеріалах справи та прийнятий відповідно до норм закону.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду. 
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2020 року – залишити без змін.        

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                М.О. Макаров                        
                                                                       І.Ю. Ткаченко