Ухвала
 
03 березня 2021 року
 
м. Київ
 
справа № 161/18821/19
провадження № 61-2776ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усик Г. І.
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 січня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 12 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Волиньгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз Збут» про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування майнової та моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Волиньгаз» (далі - АТ «Волиньгаз»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз Збут» (далі - ТОВ «Волиньгаз Збут») про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування майнової та моральної шкоди.
Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 у червні 2019 року виявив борг по оплаті за спожитий газ, хоча він щомісячно вносив оплату за газ згідно з показниками лічильника. У зв`язку з цим 19 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до центру обслуговування клієнтів АТ «Волиньгаз» щодо звірки та отримав відповідь із роздруківками сум, дат оплати та сумою заборгованості. Із сумою заборгованості він не погодився, а тому повторно звернувся з листом до відповідачів, проте відповіді ним отримано не було. 29 серпня 2019 року ОСОБА_1 виявив факт незаконного, без належного попередження, відключення його будинку від газопостачання, а саме, що на запірному крані газової труби наявні дві яскраво-жовті кришки та пломба.
07 вересня 2019 року ОСОБА_1 скерував лист на адресу АТ «Волиньгаз» з претензією з приводу вчинених дій щодо відключення газопостачання, однак відповіді не отримав.
На підставі наведеного вважав, що відповідачі грубо порушили його права, оскільки ніяк не відреагували на його звернення, незаконно проникли на його територію, припинивши газопостачання будинку, незаконно позбавили його сім`ю можливості користуватися послугою газопостачання заподіявши йому моральну шкоду, а тому просив суд визнати дії відповідачів по припиненню газопостачання за адресою його проживання незаконними, зобов`язати відповідачів притягнути до відповідальності осіб, які припинили газопостачання, стягнути з відповідачів на його користь 570,00 грн вартості робіт з припинення газопостачання, 400,18 грн вартості повторного відновлення подачі газу, 833,05 грн збитків за обсяг невідпущеного природного газу, 30 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 12 січня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що дії відповідачів при здійсненні відключення позивача від газопостачання є правомірними, натомість позивач не довів обґрунтованість позовних вимог.
ОСОБА_1 у лютому 2021 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 січня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 12 січня 2021 року у вищевказаній справі, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.
Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Частиною четвертою статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
 
Предметом спору у цій справі є вимога немайнового характеру про визнання дій щодо припинення газопостачання незаконними, та зобов`язання відповідачів притягнути до відповідальності осіб, які припинили газопостачання, що не представляє складності у зв`язку зі сталістю законодавства та судової практики, та вимога майнового характеру про відшкодування шкоди у загальному розмірі 31 803,23 грн, яка у свою чергу не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн х 250 = 567 500,00 грн).
 
З огляду на зазначене вище, ця справа є справою незначної складності і не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною. 
Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.
Посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню,касаційна скарга не містить. 
 
Посилання заявника на висновки, зроблені у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 661/1022/17 (провадження № 61-1169св19), як на підставу касаційного оскарження не заслуговують на увагу, оскільки з указаних підстав підлягають оскарженню рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, зокрема, у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто такі доводи є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню. Крім того, висновок у справі № 661/1022/17 (провадження № 61-1169св19) зроблено за інших фактичних обставин і не свідчить про те, що судами застосовано норму права без урахування указаних висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Верховний Суд зауважує, що обґрунтування касаційної скарги підставами, передбаченими частиною другою статті 389 ЦПК України, не звільняє заявника від обов`язку, у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, обґрунтувати підстави перегляду в касаційному порядку судових рішень у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Верховним Судом перевірено, чи мають місце підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких касаційне провадження у малозначній справі підлягає відкриттю, зокрема, з урахуванням обставин, на які посилався заявник в касаційній скарзі, та зазначених підстав не встановлено.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
 
Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.
 
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 січня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 12 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Волиньгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз Збут» про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак     Г. І. Усик