Постанова                                                   
Іменем України
09 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 520/3995/18
провадження № 51-4181км20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого                                         ОСОБА_1 ,
суддів                                                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання         ОСОБА_4 ,
прокурора                                                ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника  засудженого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 27 січня 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 
№ 12018160480000131, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця і жителя м. Одеси,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 2 
ст. 301 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Згідно з вироком Київського районного суду м. Одеси від 27 січня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 301 КК, та призначено покарання: за ч. 2 
ст. 156 КК – до позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 2 ст. 301 КК – до позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він протягом 2017 року (органами досудового розслідування більш точного часу не встановлено), перебуваючи за місцем свого тимчасового проживання, а саме на другій лінії 6 станції Люстдорфської дороги, буд. 1 у м. Одесі, діючи умисно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи, що вчиняє дії щодо малолітньої особи, та скориставшись її безпорадним станом, яка через свій вік, виявляючи при цьому ознаки «мінімальної мозкової дизфункції, специфічний розлад читання, змішаний розлад розвитку», не була здатна розуміти характер і значення дій, які з нею здійснювали, була здатна чинити опір, періодично вчиняв розпусні дії стосовно ОСОБА_8 , 
ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є малолітньою особою, і розповсюджував кіно-та відеопродукцію порнографічного характеру серед неповнолітніх шляхом відтворення з інформаційних носіїв (CD та DVD дисків) за допомогою електронних приладів з подальшим показом на моніторі відеофільмів, які містять сцени порнографічного зображення, за викладених у вироку обставин.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 06 серпня 2020 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить судові рішення щодо  ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що було порушено право ОСОБА_6 на захист у зв’язку з тим, щозахисник ОСОБА_9 не надав засудженому належної правової допомоги. Зазначає, що суд апеляційної інстанції розглянув провадження за відсутності потерпілої, належним чином не повідомленої про дату, час і місце судового засідання. Захисник стверджує, що районний суд ухвалив незаконний вирок у частині призначення покарання, а суд апеляційної інстанції не врахував визнання вини, щирого каяття, стану здоров`я   ОСОБА_6 , висновків органу пробації та безпідставно не звільнив останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі 
ст. 75 КК. 
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 просив судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу захисника – без задоволення.
Інших учасників було належним чином повідомлено про судовий розгляд, але 
в судове засідання вони не з`явилися.
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі –  КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень на предмет неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, натомість при перегляді судових рішень виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій. 
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Як убачається з касаційної скарги захисника, доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 
ст. 156, ст. 301 КК, та кваліфікація його дій захисником не оспорюються.
Доводи в касаційній скарзі захисника про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість колегія суддів вважає немотивованими.
Відповідно до ст. 65 КК при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Суди першої та апеляційної інстанцій зазначених вимог закону про кримінальну відповідальність дотрималися.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 , місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, обставину, яка обтяжує покарання, –  вчинення кримінальних правопорушень щодо малолітньої дитини. Суд врахував спосіб скоєння кримінальних правопорушень, поведінку обвинуваченого  під час та після скоєння кримінальних правопорушень і під час розгляду справи в суді, а також те, що вчинені щодо малолітньої потерпілої злочини відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи від 14 лютого 2018 року № 85 стали серйозною психотравмою, та правильно зробив висновок, що ОСОБА_6 є особою, яка має високий рівень небезпеки для суспільства. Суд правильно не взяв до уваги висновок органу пробації про можливість виконання покарання у громаді. З урахуванням наведеного суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання, передбаченого санкціями статей, за якими його визнано винуватим. 
Переглядаючи вирок районного суду в частині призначення ОСОБА_6 покарання, суд апеляційної інстанції правильно визнав такими, що не підлягають задоволенню доводи апеляційних скарг обвинуваченого 
ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 про визнання 
ОСОБА_6 своєї вини та його щирого каяття, а також наявність у нього хворої матері. Суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що в діях ОСОБА_6 відсутнє щире каяття, оскільки останній під час судового розгляду справи в суді першої інстанції не визнавав своєї вини і лише після проголошення вироку районного суду, усвідомлюючи наслідки своєї поведінки, обвинувачений в апеляційній скарзі зазначив, що визнає свою вину та щиро розкаюється у вчиненому. З урахуванням зазначених вище обставин апеляційний суд зробив правильний висновок про те, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі відповідає вимогам статей 50, 65 КК. Апеляційний суд не встановив будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку 
і які б пом`якшували призначене ОСОБА_6 покарання та були б підставою для звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням згідно зі ст. 75 КК.
Судом апеляційної інстанції перевірялися та визнані безпідставними доводи апелянтів про порушення права ОСОБА_6 на захист у зв`язку з тим, що захисник ОСОБА_9 не узгодив з ним своєї позиції щодо надання належної правової допомоги.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час проведення досудового розслідування Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області підозрюваному ОСОБА_6 було призначено захисника ОСОБА_9 (т. 1, а.с. 18), який брав участь у розгляді кримінального провадження в  суді першої інстанції.  
У подальшому, 16 січня 2019 року, на підставі заяви адвоката ОСОБА_9 про його заміну Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області ОСОБА_6 було призначено захисника 
ОСОБА_10 (т. 1, а.с. 154).
Таким чином, доводи касаційної скарги захисника про порушення права на захист ОСОБА_6 , оскільки він не знав, що може замінити захисника, 
є такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження.
Доводи захисника про те, що розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції проведено за відсутності потерпілої, належним чином не повідомленої про дату, час і місце судового засідання, спростовуються матеріалами кримінального провадження. Так, у матеріалах провадження є повідомлення про направлення копій апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника й ухвал про відкриття провадження і про призначення кримінального провадження до розгляду в апеляційному суді, які направлялись учасникам судового провадження, зокрема і законному представнику неповнолітньої потерпілої ОСОБА_11 (т. 2, а.с. 7), копії судової повістки потерпілій ОСОБА_8 та її законному представнику ОСОБА_11 , якою повідомлено про дату та час розгляду кримінального провадження в апеляційному суді (т. 2 а.с. 11), довідка про доставку судової повістки у вигляді смс-повідомлення ОСОБА_11 (т. 2, а.с. 15).  
Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 425 КПК засуджений має право на касаційне оскарження судових рішень лише у частині, що стосується його інтересів. У касаційній скарзі захисник не зазначив, яким чином відсутність потерпілої під час апеляційного розгляду вплинула на дотримання його процесуальних прав. 
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Отже, з огляду на те, що не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого, які були б безумовними підставами для скасування або зміни судових рішень, касаційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Київського районного суду м. Одеси від 27 січня 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року щодо  ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника 
ОСОБА_7 – без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення,  є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                 ОСОБА_3