Ухвала
 
28 січня 2021 року
 
місто Київ
 
справа № 320/463/17-ц
 
провадження № 61-668ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 18 липня 2018 року,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Мелітопольської державної нотаріальної контори про визнання недійсним та скасування права власності на земельну ділянку,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання недійсним та скасування права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 600, 14 кв. м, розташовану на АДРЕСА_1 .
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 18 липня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
У серпні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга  ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 18 липня 2018 року.
Постановою Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Апеляційного суду Запорізької області від 18 липня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
ОСОБА_1 у листопаді 2020 року звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року.
Ухвалою Верховного Суду від 14 грудня 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року.
ОСОБА_1 11 січня 2021 року звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 18 липня 2018 року.
Висновки щодо права на касаційне оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій
Верховний Суд зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження з оскарження рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року та постанови Апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2018 року необхідно відмовити з таких підстав.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Раніше у цій справі постановою Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану на ті самі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, задоволено частково, скасовано постанову Апеляційного суду Запорізької області від 18 липня 2018 року, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає (частина третя статті 419 ЦПК України).
Повноваження суду касаційної інстанції щодо перегляду справ мають використовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, касаційний розгляд не може слугувати неодноразовому (повторному) перегляду судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, які переглянуті Верховним Судом.
Системний аналіз правил про здійснення касаційного провадження у справі з врахуванням основних засад касаційного перегляду, врахувавши, що раніше подана касаційна скарга ОСОБА_1 вже розглянута Верховним Судом 09 жовтня 2020 року, цим судом у порядку касаційного провадження здійснено перегляд рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року та постанови Апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2018 року, цей Суд зробив висновок про те, що зазначене унеможливлює повторний розгляд касаційної скарги тієї самої особи на ті ж самі судові рішення.
Положення процесуального закону не містять виключних підстав для повторного касаційного перегляду судових рішень, які вже переглянуті судом касаційної інстанції, протилежне не відповідатиме завданню Верховного Суду і не сприятиме утвердженню принципу правової визначеності.
Верховний Суд констатує, що судові рішення, переглянуті раніше судом касаційної інстанції за касаційною скаргою особи, не підлягають повторному оскарженню тією самою особою за її повторно поданою касаційною скаргою.
Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України 
«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
У §§ 33, 34 рішення від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» (Заява № 24465/04) ЄСПЛ зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, необхідно тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів («Brumarescu v. Romania» [GC], N 28342/95, § 61, ECHR 1999-VII). 
Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (Brumarescu v. Romania [GC], N 28342/95, §62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не потрібно розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини («Рябих проти Росії», N 52854/39, § 52, ECHR 2003-IX). Отже, у справі, що розглядається, Суд має визначити, чи органи влади здійснювали свої повноваження порушити та провести екстраординарну процедуру перегляду судової постанови таким чином, щоб забезпечити, наскільки це можливо, справедливу рівновагу між інтересами відповідної особи та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства (mutatis mutandis, справи «Nikitin v. Russia», № 50178/99, § 57, ECHR 2004-VIII, та «Савінський проти України», № 6965/02, § 23 від 28 лютого 2006 року).
За змістом процесуального закону рішення суду першої інстанції не є самостійним предметом касаційного перегляду: такий перегляд можливий лише після вирішення відповідної апеляційної скарги на таке рішення суду.
Отже, ураховуючи, що ОСОБА_1 використала своє право на касаційний перегляд рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 рокута постанови Апеляційного суду Запорізької області від 18 липня 2018 року, доводи касаційної скарги цієї особи розглянуті Верховним Судом відповідно до постанови від 09 жовтня 2020 року, відсутні правові підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою тієї самої особи.
Керуючись частиною другою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 18 липня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Мелітопольської державної нотаріальної контори про визнання недійсним та скасування права власності на земельну ділянку, відмовити.
Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                              С. О. Погрібний

                                                                                                                         О. В. Ступак

                                                                                                                         В. В. Яремко