ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 березня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/3864/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Сафронової С.В. (доповідач),
                               суддів:  Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,        

          розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року у справі №280/3864/20 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 25, код ЄДРПОУ 39833546) про визнання протиправною та скасування постанови, - 

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Запорізькій області, в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Запорізькій області від 14.11.2017 №372 по накладення штрафу у розмірі 288000,00 грн.
          В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що у жовтні 2017 року посадовою особою відповідача проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , за результатами якого складено Акт перевірки від 25.10.2017. Того ж дня відповідачем винесено припис, яким зобов`язано позивача в подальшому не допускати порушення вимог частин  першої та третьої статті 24 Кодексу законів про працю України та у строк до 25.12.2017 проінформувати про виконання вимог припису. Також, 25.10.2017 відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, яка передбачена частиною третьою статті 41 Кодексу України про адміністративне правопорушення України. Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26.12.2017 у справі №337/4448/17 ОСОБА_1 визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн. Зазначений штраф позивач сплатила та вважала, що понесла відповідальність за порушення, що виявлені в ході вказаної перевірки. Проте 20.02.2020 позивач дізналася про те, що відносно неї відповідачем винесено постанову №372 від 14.11.2017 про накладення штрафу у розмірі 288000 грн. за порушення трудового законодавства. Вказану постанову вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, посилаючись на те, що  накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу за те саме правопорушення є притягненням до того ж самого виду відповідальності. Крім того, зазначає, що 14.05.2019 Шостим апеляційним адміністративним  судом прийнято постанову у справі №826/8917/17, якою визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 «Про деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відповідно до якої проведено перевірку ФОП ОСОБА_1 . Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року позов задоволено.
          Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.
          Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
          Судом встановлено та із матеріалів справи слідує, що в період з 24.10.2017 по 25.10.2017 головним державним інспектором  Головного управління Держпраці у Запорізькій області на підставі наказу від 23.10.2017 №2207 та направлення на перевірку від 23.10.2017 №932 проведено перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за результатами якої складено Акт перевірки №08-06-650/0328.
Під час перевірки встановлено порушення частини першої та третьої статті 24 Кодексу законів про працю України. Акт підписано ФОП ОСОБА_1 без зауважень 25.10.2017.
25.10.2017 головним державним інспектором Головного управління Держпраці у Запорізькій області за результатами проведеного інспекційного відвідування щодо дотримання вимог законодавства України про працю винесено Припис №08-06-650/0328-0258, відповідно до якого вимагає в подальшому не допускати порушення частини першої та третьої статті 24 КЗпП України, у строк до 25.12.2017 письмово інформувати про виконання вимог припису.
Також, 25.10.2017 головним державним інспектором Головного управління Держпраці у Запорізькій області складено протокол №08-06-650/008 про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною третьою статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Протокол направлено до Хортицького районного суду 07.11.2017 за вих. №08/034-05/7063.
Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26.12.2017 у справі №3/337/1346/2017 ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення України та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.
02.11.2017 за вих.№08/03414/6978на адресу ФОП ОСОБА_1 направлено Повідомлення про розгляд справи, у зв`язку з чим ОСОБА_1 запрошено 14.11.2017 прибути до Головного управління Держпраці у Запорізькій області.
14.11.2017 заступником начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області розглянувши Акт перевірки від 25.10.2017 №08-06-650/0328 щодо порушень ФОП ОСОБА_1 винесено Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №372, відповідно до якого на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України (з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України « №1774-VІІІ від 06.12.2016) та Порядку про накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 накладено на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 288000 грн.  Постанову направлено на адресу позивача 16.11.2017. Конверт з вкладенням повернуто із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».
Постанова про накладення штрафу до Хортицького відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі (ВП №55629343).
Не погоджуючись з вказаною постановою від 14.11.2017 про накладення штрафу, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги суд апеляційної інстанції виходить із того, що частиною першою статті 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
Абзацом 2 частини другої статті 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
За змістом частин третьої, четвертої статті 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.
Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Водночас, відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачено також Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до частини третьої статті 41 КУпАП фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, частиною другою статті 265 КЗпП України і частиною третьою статті 41 КУпАП передбачено відповідальність для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).
Штраф за частиною другою статті 265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за частиною третьою статті 41 КУпАП є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Суд звертає увагу, що і стаття 265 КЗпП, і стаття 41 КУпАП були викладені у такій редакції Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці" від 28 грудня 2014 року.
Вищезазначений закон передбачав введення статтею 265 КЗпП фінансових санкції для роботодавців - юридичних та фізичних осіб-підприємців, у вигляді штрафу у розмірі від 1 до 30 мінімальних заробітних плат за допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин, оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, виплати заробітної плати без нарахування та сплати єдиного внеску та податків, порушення термінів виплати заробітної плати більш ніж за один місяць, виплати не в повному обсязі, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці та порушення інших вимог трудового законодавства.
Натомість стаття 41 КУпАП мала на меті запровадити штрафи для посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин; за незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів чи у зв`язку з повідомленням ним про порушення вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" іншою особою, а також інше грубе порушення законодавства про працю.
Тобто ключовою відмінністю цих двох статей є суб`єктний склад правопорушення. Завдяки цьому одночасно до відповідальності може бути притягнено юридичну особу як роботодавця (за статтею 265 КЗпП України) та посадову особу цієї юридичної особи (за статтею 41 КУпАП) за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин
Однак, у разі притягнення до відповідальності фізичної особи-підприємця на підставі абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України і частини третьої статті 41 КУпАП, повністю збігаються суб`єкт відповідальності і вид порушення (допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору).
Позивач вважає, що притягнення його до відповідальності за одне й те саме порушення двічі суперечить статті 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може двічі притягатися до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Оскільки в обох нормах йдеться про юридичну відповідальність та одне й те саме правопорушення, для застосування статті 61 Конституції України необхідно з`ясувати чи належить відповідальність, передбачена статтею 265 КЗпП України і статтею 41 КУпАП до одного виду.
Закон не визначає, до якого саме виду юридичної відповідальності належать заходи впливу за правопорушення, передбачені у частині другій статті 265 КЗпП України.
Кваліфікуючи вид цієї відповідальності, суд бере до уваги:
(а) мету відповідальності - покарання роботодавців за порушення законодавства про працю та легалізація фонду оплати праці;
(б) характер шкоди - шкоду заподіяно суспільству, а не працівнику;
(в) вид стягнення - фінансова санкція у виді штрафу;
(г) суб`єкт, який притягує до відповідальності - державний орган;
(д) джерело сплати - штраф зараховується до державного бюджету.
Водночас положення абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпП України та частини третьої статті 41 КУпАП в частині визначення правопорушення абсолютно тотожні: "фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту)", а обставини, що послугували підставою їх встановлення для позивача - ідентичні.
Ураховуючи вищенаведені ознаки, а також пріоритетність тлумачення, яке у найбільшій мірі відповідає інтересам суб`єкта приватного права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що правопорушення, передбачені у частині другій статті 265 КЗпП України так само, як і правопорушення, передбачене у частині третій статті 41 КУпАП, належить за своєю природою (основними ознаками) до такого виду юридичної відповідальності як адміністративна відповідальність. Указані правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 22.04.2019 року у справі №806/2143/18 та по справі №814/2156/16 від 21.12.2018 року.
У межах спірних правовідносин, відповідачем притягнуто підприємця ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за допуск фізичних осіб до роботи без оформлення трудового договору спочатку шляхом складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.41 КУпАП України та в подальшому притягнуто до адміністративної відповідальності постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя, що набрала законної сили
Враховуюче вищенаведене колегія суддів вважає, що доводи відповідача є необґрунтованими, оскільки накладення на позивача штрафу за те саме правопорушення (за п. 1 ст. 247 КУпАП) є фактично притягненням до того самого виду відповідальності за те саме порушення вдруге (за ч.3 ст.41 КУпАП), що є неприпустимим, ураховуючи приписи статті 61 Конституції України.
          Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
          З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
          Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року у справі №280/3864/20 - залишити без змін.
              Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник